ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м.Суми

Справа №591/4676/21

Номер провадження 22-ц/816/549/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Шелєхової Г.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 06 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» в особі відділення ПАТ «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович (далі - приватний нотаріус Чуловський В.А.), приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко Вадим Вікторович (далі - приватний виконавець Закорко В.В.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги мотивує тим, що 17 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого став ПАТ «Укрсоцбанк», а потім ПАТ «АльфаБанк», було укладено кредитний договір на придбання квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня було укладено іпотечний договір про передачу квартири в іпотеку банку в рахунок виконання зобов`язань по кредитному договору. У вересні 2008 року позивач перестав сплачувати чергові платежі по кредиту у зв`язку з важким фінансовим станом та початком фінансової кризи. Питання стягнення з позивача заборгованості було предметом судового розгляду і рішенням суду було відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Позивачу стало відомо, що 12 вересня 2019 року приватним виконавцем Закорко В.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 5999829 про примусове стягнення за виконавчим написом № 24836 від 31 жовтня 2017 року з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту № 750/4-4857 від 17 серпня 2007 року за період з 11 вересня 2015 року по 11 вересня 2017 року у сумі 64363,59 дол. США, яка складається з простроченої заборгованості 29973,00 дол. США, строкової заборгованості про нарахованих процентах 260,18 дол. США, простроченої заборгованості по нарахованих процентах 34 130,41 дол. США. Вважає, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Зокрема, відповідачем не було надано доказів безспірності заборгованості. Наявність спору між ним та банком щодо заборгованості підтверджується рішенням у справі № 592/7656/17 від 08.04.2019 року. Крім того банк звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису 31 жовтня 2017 року після подання позову до суду у липні 2017 року та після відкриття провадження у справі № 592/7656/17, та повідомив нотаріусу недостовірну інформацію про ніби-то безспірність заборгованості.

Посилаючись на вказані обставини, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 24836 від 31 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості по договору кредиту № 750/4-4857 від 17 серпня 2007 року за період з 11 вересня 2015 року по 11 вересня 2017 року у сумі 64363,59 дол. США, яка складається з простроченої заборгованості 29 973,00 дол. США; строкової заборгованості по нарахованих процентах 260,18 дол. США; простроченої заборгованості по нарахованих процентах 34 130,41 дол. США.; стягнути судові витрати.

Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 05 листопада 2021 року замінив відповідача ПАТ«Альфа-Банк» в особі відділення ПАТ «Альфа-Банк» на АТ «Альфа-Банк».

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 06 січня 2022 року, з урахуванням ухвали суду від 12 січня 2022 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чуловським В.А. про стягнення з з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСОЦБАНК» боргу у розмірі 64 363,59 дол. США, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнув з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк», не погоджуючись із вказаним рішенням суду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову; стягнути з позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом порушено норми процесуального права, оскільки позовну заяву підписано представником позивача ОСОБА_2 , проте до позову не додано документи, які б підтверджували правовий статус представника позивача.

Вважає, що приватним нотаріусом були дотримані вимоги щодо переліку документів необхідних для вчинення виконавчої дії, які підтверджують безспірну заборгованість боржника та підтверджують право вимоги банка як стягувача. Позивач не спростував належними та допустимими доказами, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, не надав доказів повного чи частково погашення заборгованості.

Звертає увагу суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року по справі № 916/3006/17, яка є обов`язковою для врахування.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції не застосував заявлені АТ «Альфа-Банк» строки позовної давності.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить провести розгляд апеляційної скарги у його відсутність та відсутність його представника, відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що при подачі позову ним була долучена копія нотаріально посвідченої довіреності, яка міститься в матеріалах справи. Наголошує на тому, що на дату вчинення оскаржуваного виконавчого напису кредитором був прострочений строк позовної давності. Крім того, виконавчий напис було вчинено, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив того, що в процесі слухання справи не встановлено додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів згідно з Переліком, зокрема відсутні докази, які підтверджують факт безспірності заборгованості, наявність нотаріально посвідченого кредитного договору. Судом враховано наявність рішення суду, що свідчить про наявність спору між сторонами та повністю виключає факт безспірності заборгованості. Стосовно строків позовної давності суд зазначив, що позивач вказує на те, що дізнався про наявність виконавчого напису у 2021 році, а відповідачем на спростування вказаного твердження не надано жодного доказу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 750/4-4857, відповідно до якого позивач отримав кредит в сумі 32 300 дол. США на придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 25-26).

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 08 квітня 2019 року у справі № 592/7656/19 у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 750/4-4857 від 17 серпня 2007 року у розмірі 12064,03 дол. США відмовив (а. с. 52-53).

Вказане рішення суд мотивув пропуском позивачем строку позовної давності.

31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 24836 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу за договором кредиту № 750/4-4857 від 17 серпня 2007 року, стягнення заборгованості проводиться з 11 вересня 2015 року по 11 вересня 2017 року, сума заборгованості складається з: прострочена заборгованість 29973 дол. США, строкова заборгованість по нарахованих процентах 260,18 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованих процентах 34 130, 41 дол. США, загальна сума заборгованості становить 64 363,59 дол. США (а.с.8).

Постановою приватного виконавця Закорка В.В. від 12 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59998239 на виконання виконавчого напису № 24836, вчиненого 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чуловським В.А., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу у розмірі 64 363,59 дол. США (а.с.9).

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі № 480/3896/21 замінено вибулого стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на правонаступника АТ «Альфа-Банк» у виконавчому провадженні № 59998239 на виконання виконавчого напису № 24836 від 31 жовтня 2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу у розмірі 64 363,59 дол. США (а.с.104-105).

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Так, з оспорюваного виконавчого напису від 31 жовтня 2017 року вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 11 вересня 2015 року по 11 вересня 2017 року. В той же час Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 08 квітня 2019 року у справі № 592/7656/19 у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 750/4-4857 від 17 серпня 2007 року у розмірі 12064,03 дол. США відмовив у зв`язку з пропуском банком строку позовної давності (а. с. 52-53). Зазначеним рішенням суду встановлено, що початок перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором по сплаті суми кредиту, відсотків та штрафних санкцій починається з моменту порушення строку його погашення, а саме з 17.12.2008 року. Приватним виконавцем та АТ «Альфа-Банк» не надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження тієї обставини, що право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 750/4-4857 від 17 серпня 2007 року виникло саме в період з 11 вересня 2015 року по 11 вересня 2017 року, як зазначено в оспорюваному виконавчому написі. Крім того у виконавчому написі зазначена прострочена заборгованість 29973 дол. США, але не вказано з чого саме складається ця сума заборгованості.

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що наявність рішення суду, яким у задоволенні позову банку до позивача про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовлено, свідчить про наявність спору між сторонами, що повністю виключає факт безспірності заборгованості. Не дивлячись на наявність вказаного рішення суду від 08 квітня 2019 року, банк у вересні 2019 року пред`явив оспорюваний виконавчий напис від 31 жовтня 2017 року до виконання.

При вирішенні спору в даній справі судом першої інстанції також обґрунтовано враховано наступне.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме:

п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»;

доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання.

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу»,

п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

В даній справі встановлено, що кредитний договір № 750/4-4857, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 17 серпня 2007 року, нотаріально не посвідчувався.

Вчиняючи 31 жовтня 2017 року виконавчий напис № 24836 приватний нотаріус Чуловський В.А. неправомірно керувався п. 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Отже висновок місцевого суду, що наявні підстави для визнання спірного виконавчого напису № 24836 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів є правильним, а доводи апеляційної скарги про те, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості і зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною не ґрунтуються на матеріалах справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

В суді першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строків позовної давності.

Ст. 256 ЦК України передбачає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.1 ст.629 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом 31 жовтня 2017 року, проте пред`явлено до виконання лише у вересні 2019 року, що підтверджується постановою приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 59998239 від 12 вересня 2019 року. Доказів того, що позивач було відомо про вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису до моменту пред`явлення його до виконання, відповідачем суду не надано.

Отже, оскільки виконавче провадження було відкрито 12 вересня 2019 року, а з вказаним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 звернувся до суду 06 липня 2021 року, відтак строк позовної давності ним не пропущено.

Доводи апеляційної скарги, що позовну заяву підписано представником позивача ОСОБА_2 , на підтвердження правового статусу якого до позову не долучено документів, спростовуються наявною у справі копією довіреності на ОСОБА_2 , долученою до позовної заяви (а. с. 6).

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни рішення суду, яке ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 січня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 липня 2022 року.

Головуючий - Т. А. Левченко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина