РІШЕННЯ
18 липня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участі секретаря судового засідання Лиса Ю.О.,
представника відповідача Лепської А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,
У грудні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» (далі Концерн «МТМ») звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 47 493,97 грн. та судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем у період з 01.01.2013 року по 31.10.2021 року відповідно до вимог законодавства надавались відповідачеві послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Претензій від відповідача щодо якості теплової енергії не надходило. За вказаний період відповідач всупереч вимог ст.ст. 67, 68 Житлового кодексу України, не належним чином здійснював оплату за послуги, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у розмірі 47 493,97 грн., яку позивач просить стягнути в судоовму порядку.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2021 року, відкрито провадження та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Вказаною ж ухвалою встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. У позовній заяві представник позивача просив суд розглянути справ за відсутності представника Концерну «МТМ».
18.07.2022 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить в задоволенні позову Концерну «МТМ» про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відмовити повністю.
Відповідач вказує, що згідно розрахунку, доданого до позовної заяви, вбачається, що сума заборгованості, заявлена позивачем до стягнення нарахована за період з січня 2013року по жовтень 2021 року включно, тобто майже за дев`ять років. А тому посилаючись на вимоги ст. 267 ЦК України, відповідач заявляє про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, яку позивачем нараховано відповідачеві в період до 08.12.2018 року. Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком, «вихідне сальдо» на листопад місяць 2018 року становило 26 045,29 грн. тож, в задоволенні позовних вимог в частині цієї суми має бути відмовлено в будь-якому випадку, через сплив стосовно цих вимог строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною. Сума «заборгованості», нарахована позивачем в межах строків позовної давності, складає, таким чином, лише 21 448, 28 грн.
До зазначеного відповідач звертає увагу суду на те, що в серпні 2016 року позивач звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про стягнення з нього заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, нарахованої за період з 01.01.2013 року по 30.04.2016 року в порядку наказного провадження.
Дійсно, за період, зазначеній в заяві, відповідач не оплачував позивачеві послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Але причина такої несплати полягає в тому, що вказані послуги він від позивача не отримує.
Позивач стверджує (сторінка 3 абз. 3 позовної заяви), що «факт надання зазначеної послуги в даному випадку є безспірним та беззаперечним», однак подібна сентенція прямо суперечить статтям 78-82 ЦПК України, адже обставини, про які йдеться, жодною мірою не належать до таких, що в силу закону не потребують доказуванню.
Відповідач пояснює суду, що згідно з договором № 61/59/16 від 29.12.2006 року, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення відповідачеві раніше постачались Комунальним підприємством «ВРЕЖО № 1». В період дії вказаного договору відповідачем було прийнято рішення про відмову від подальшого використання вказаних послуг на централізованій основі та перехід на індивідуальний обігрів власної оселі та підігрів води, шляхом встановлення в квартирі газового котла.
Вказане рішення відповідач попередньо узгодив із КП «ВРЕЖО № 1», після чого, 23.08.2006 року комісією за участю представників останнього було складено два акти, якими зафіксовано:
1) Опломбування відсікаючого вентеля на гарячу воду, демонтаж приладу комерційного обліку гарячої води із заняттям його поточних показань для подальшого проведення остаточного розрахунку;
2) Повне відключення централізованого опалення, яке полягало не лише в демонтажу радіаторів (що, звісно, не призвело б до повного «виключення» квартири із загальної опалюваної площі будинку, адже певна частина тепла затримувалась б в приміщенні за рахунок транзитного проходження через квартиру централізованої труби), але й теплоізоляції та замуруванні у стіну залишкових джерел обігріву стояків та рушникосушарки).
Крім того, вказані вище дії в момент їх вчинення не суперечили діючому законодавству України.
Відповідач наголошу/ на відсутності в нього грошових зобов`язань перед позивачем не через відсутність договору, а через відсутність факту користування цими послугами, їхнього споживання. З цієї точки зору доречно зазначити, що обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги несуть саме споживачі, тобто особи, які щонайменше отримують цю послугу. Більш того, оплачувати, споживачі мають лише спожиті комунальні послуги.
ОСОБА_1 вважає, що перефразуючи твердження позивача (стор. 3 абз. 3 позовної заяви), насправді факт ненадання позивачем відповідачеві вказаної в заяві послуги в даному випадку є безспірним та беззаперечним, адже належна відповідачеві квартири фізично відокремлена від централізованого опалення; опалюється за рахунок альтернативного джерела.
Відповідач запевняє суд, що готовий сприймати та обговорювати з позивачем як технічні, так і юридичні наслідки вчиненого ним переобладнання, в тому числі експертним або розрахунковим шляхом встановлювати наявність чи відсутність реальних втрат позивача в результаті «втручання» в централізовану систему. Проте подібні обставини виходять за межі предмету доказування в цій справі, адже заявлені позивачем вимоги цього питання аж ніяк не стоються.
Таким чином, відповідач вважає, що позивач просить суд покласти на нього обов`язок, якого не існує ані по факту, ані по закону, в зв`язку з чим, у задоволенні позовних вимог в заявленому їх формулюванні слід відмовити за буди яких обстави, в частині стягнення 26 045,29 грн. в зв`язку із спливом позовної давності, в решті позовних вимог в зв`язку з їх незаконністю та необґрунтованістю.
Представник відповідача адвокат Лепська А.М., що діє на підставі ордеру на надання правничої (праввової) допомоги від 07.04.2022 року, в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просила в позові Концерну «МТМ» відмовити у повному обсязі.
Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою.
Відповідно до п. 2.1 Статуту концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 99р від 08.04.2013 року, основною метою діяльності концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.
Згідно ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
Згідно п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.
Правовідносини між позивачем та відповідачем з приводу надання-отримання послуг з централізованого опалення регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».
Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.
Судом встановлено, що відповідач у справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.03.2017 року по теперішній час, що підтверджується відповідною довідкою, виданою начальником відділу реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Руденко С. від 10.12.2021 року № 04-47/9675.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 28224681, відомості щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.
Встановлено, що позивач у липні 2016 року звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячові води за період з 01.01.2013 року по 30.04.2016 року у розмірі 9 273,90 грн. та судового збору, що підтверджується копією вказаної заяви.
Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором.
Представником відповідача, та відповідачем та відзиву надано акт ЖЄД-61, складеного 23.08.2007 року у м. Запоріжжі у складі комісії начальника, майстра, інженера, бухгалтера та жильця ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 про повне відключення в даній квартирі централізованого опалення.
Даним актом та іншими документами підтверджується повне відключення квартири АДРЕСА_2 від централізованого опалення, в т.ч. і постачання гарячої води.
Згідно наданих відповідачем документів, квартира за адресою: АДРЕСА_1 опалюється за рахунок альтернативного джерела (газу).
Відповідно до акту, складеного 23.08.2007 року майстром, техніком та квартиронаймачем, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено опломбування відсікаючого вентеля на гарячу воду.
Згідно акту Концерну «МТМ» обстеження системи теплоспоживання від 01.04.2019 року, судом встановлено, що на момент перевірки квартири АДРЕСА_2 , стояк де проходить транзитом, відведення на квартиру відрізане та заварено. Споживач користується 2-х контурним котлом «Vaillant».
За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що квартира відповідача відключена від централізованої системи опалення та постачання гарячої води, а відтак відповідач не користується послугами позивача з надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за вказані послуги.
Суд вважає, що особа не може бути змушена до оплати послуг, які вона фактично не отримувала. При цьому, неправомірність відключення відповідачем його квартири від мережі централізованого опалення, предметом жодного розгляду не було.
Окрім того, слід зазначити, що п. 28 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630, передбачено, що: «споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово- комунального господарства».
Концерн «МТМ» у своїх вимогах не вказує, яку саме методику, за якою формулою застосовано та звідки саме такі цифри вказані у відомості про нарахування та оплату послуг за центральне опалення, яка долучена до позову.
У зв`язку з чим, не вдається можливим з`ясувати правильність вказаних нарахувань у даних відомостях, а отже такий розрахунок не є належним та допустимим доказом у справі. Представлений позивачем розрахунок не є доказом наявної заборгованості.
Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
У зв`язку з тим, що у позовних вимогах Концерну «МТМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено, судові витрати у вигляді судового збору суд залишає за позивачем.
Щодо застосування строку позовної давності слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 1 ст. 261 ЦК України установлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
Оскільки суд, відмовляє у задоволенні позову по суті, то не вбачає підстав для застосування строку позовної давності.
Керуючись ст.ст. 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 274, 353, 354 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 18.07.2022 року.
Повне судове рішення складено та підписано 19.07.2022 року.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ..
Суддя В.О. Макаров