Справа №: 398/4218/21
провадження №: 2/398/476/22
"19" липня 2022 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
за участі секретаря Шаповал І.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №398/4218/21 за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Представник позивача ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 052681, виданого 06 серпня 2004 року на підставі рішення сесії Олександрійської міської ради від 27 грудня 2002 року № 162, сесії Олександрійської міської ради від 21 жовтня 1993 року № 347, та договору застройки від 31 березня 1994 року №7199/46, що підтверджується архівною довідкою КП "Олександрійського міжміського бюро технічної інвентаризації" від 03 вересня 1998 року № 1803, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
У будинку позивача зареєстрований та деякий час проживав його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З лютого 2020 року відповідач на власний розсуд змінив місце проживання та місце його теперішнього знаходження позивачу не відомо. Стосунки не підтримують, номер його телефону позивачу не відомий. Всі обов`язки та матеріальні затрати по утриманню житлового будинку позивач виконує і несе сам. Реєстрації відповідача у будинку створює для позивача перешкоди в користуванні будинком, оскільки він змушений сплачувати комунальні послуги і за відповідача, а також не може оформити субсидію на сплату комунальних послуг.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином.
Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
16 червня 2022 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Позивач ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 052681, виданого 06 серпня 2004 року на підставі рішення сесії Олександрійської міської ради від 27 грудня 2002 року № 162, сесії Олександрійської міської ради від 21 жовтня 1993 року № 347, та договору застройки від 31 березня 1994 року №7199/46, що підтверджується довідкою Олександрійського міжміського бюро технічної інвентаризації від 03 вересня 1998 року № 1803, технічним паспортом на житловий будинок, є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 .
Як вбачається з довідки №71, виданої 01.09.2021 року квартальним комітетом №29 Олександрійської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та має наступний склад сім`ї: ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_3 син.
Відповідно до акта про не проживання, складеного головою квартального комітету №29 Олександрійської міської ради Кіровоградської області Кривко Г.І., в присутності сусідів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_1 , зареєстрований, але не проживає з 2020 року.
ОЦІНКА СУДУ
Аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки позивач є власником житлового будинку, відповідач, який являється сином позивача, не проживає в ньому без поважних причин понад один рік, факт непроживання відповідача у будинку підтверджується наданими позивачем доказами.
Факт реєстрації відповідача в належному позивачеві житлі фактично перешкоджає реалізації прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-IV встановлено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.
Як вбачається із заявлених вимог, позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача, а тому їх необхідно залишити по фактично понесеним.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 328, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задоволити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .
Судові витрати по справи залишити по фактично понесеним.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19 липня 2022 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,

представник позивача адвокат Швець Сергій Володимирович, адреса місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Першотравнева, буд. 43;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА