Постанова

Іменем України

29 червня 2022 року

м. Київ

справа № 639/907/20

провадження № 61-11790св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Ідея Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Юрченко Віктор Володимирович, на постанову Харківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Бурлака І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк», банк) про визнання кредитного договору в частині недійсним.

На обґрунтування позову посилався на таке. 25 жовтня 2019 року між АТ «Ідея Банк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» (далі - ТОВ «Нью Файненс Сервіс») та ОСОБА_1 укладений договір кредиту та страхування № Z62.00508.005863017, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 грн строком на 36 місяців.

За умовами пункту 1.7 договору АТ «Ідея Банк» надав ОСОБА_1 кредит в сумі 43 478,26 грн на розрахунковий рахунок. Крім того, він доручив відповідачу оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 6 521,74 грн за договором добровільного страхування життя. Під час користування кредитом банк надає послуги зі щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, згідно з додатком № 1, який є паспортом споживчого кредиту та встановлює платежі за додаткові та супутні послуги, «інші послуги банку» у розмірі 42 840,00 грн.

Вважав, що пункт 7.4 додатку № 1 до договору від 25 жовтня 2019 року є незаконним та порушує його права споживача, оскільки ані договір, ані додаток № 1 до договору не містять переліку «інших послуг банку», що будуть надаватися за плату, встановлену пунктом 7.4 додатку № 1.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем несправедливі умови, якщо його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, зміну у витратах, зокрема щодо плати на обслуговування кредиту.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору того).

З урахуванням наведеного позивач просив визнати договір кредиту та страхування від 25 жовтня 2019 року № Z62.00508.005863017 недійсним в частині пункту 1.5, яким встановлено щомісячну оплати за «інші послуги банку» та пункту 7.4 додатку № 1 до договору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано недійсними положення пункту 1.5 договору кредиту та страхування від 25 жовтня 2019 року № Z62.00508.005863017, укладеного між АТ «Ідея Банк», ТОВ «Нью Файненс Сервіс»та ОСОБА_1 , у частині щомісячної оплати послуг обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата відповідно до пункту 5 договору № 1, як «інші послуги банку».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору кредиту та страхування від 25 жовтня 2019 року № Z62.00508.005863017 ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

Постановою Харківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», не урахував, що згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Отже, дії відповідача при укладенні спірного кредитного договору не суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У липні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Юрченко В. В., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Харківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

На обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що пунктом 1.5 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Водночас надання «інших послуг банку» за вказану плату умовами договору не передбачено. Суд апеляційної інстанції не застосував до спірних правовідносин статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору та приписи частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено перелік послуг, які надаються банком позичальнику безоплатно.

Судове рішення оскаржується з підстав неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Юрченко В. В., на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2022 року справу призначено до розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Суди встановили, що 25 жовтня 2019 між АТ «Ідея Банк», ТОВ «Нью Файненс Сервіс» та ОСОБА_1 укладений договір кредиту та страхування № Z62.00508.005863017, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 грн строком на 36 місяців, зі сплатою процентної ставки (змінюваної) 15 %, а також послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБОФС), за надання яких встановлена плата відповідно до пункту 5 додатку № 1 як «інші послуги банку». Дата повернення кредиту - 25 жовтня 2022 року.

Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок, відкритий у банку, відповідно до графіка, викладеного в додатку № 1 до договору. Банк, надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів у розмірі 43 478,26 грн, а позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 6 521,74 грн згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до пункту 2 договору.

За текстом договору, позичальник погоджується з тим, що ДКБОФС, тарифи, у тому числі паперові версії, розміщені у відділенні банку або кредитного посередника, йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, акцептує публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФС АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному вебсайті банку: www.ideabank.ua (пункт 3 договору).

Згідно з пунктом 4 договору сторони дійшли згоди про те, що в додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, доступно викладено детальний опис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки, графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за договором (а. с. 9).

Відповідно до паспорта споживчого кредиту, що є додатком № 1 до договору кредиту та страхування від 25 жовтня 2019 року № Z62.00508.005863017, в інформації щодо реальної річної процентної та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача зазначена процентна ставка - 15 % річних, плата за обслуговування кредитної заборгованості - 2,50 % щомісячно від початкової суми кредиту, загальні витрати за кредитом - 107 875,35 грн, реальна річна відсоткова ставка - 99,6574402 %.

Згідно з пунктом 5 паспорта споживчого кредиту «порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення» передбачена сума щомісячного платежу 2 989,51 грн, з яких: на погашення суми кредиту від 143,68 грн до щомісячного збільшення у розмірі 2 567,28 грн, процентів за користування кредитом від 780,83 грн до 67,28 грн. У розділі «платежі за додаткові та супутні послуги банку»: за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту стоять прочерки, у графі 7.4 «інші послуги банку» сума щомісячного платежу становить від 2 065,00 грн на місяць до 365,00 грн в останній місяць, що передує строку погашення кредиту. Отже, в першу чергу з позичальника стягуються інші послуги банку, які перевищують суму щомісячного погашення кредиту, відсотків та складають майже суму кредиту - 42 840,00 грн (а. с. 10).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Отже, дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору не суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону.

З таким висновком погодитись не можна з огляду на таке.

Встановлено, що ні в договорі, ні в паспорті споживчого кредиту відповідачем не зазначено та не роз`яснено позичальнику, які саме послуги здійснюються банком на користь позичальника і що входить в «інші послуги банку»

Відповідно до відповіді АТ «Ідея Банк» на запит представника позивача, банк надає позичальнику послугу зі щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, яка є постійною, сплачується позичальником до повного повернення суми кредиту та передбачає: надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центр, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації за рахунком позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку із використанням різних каналів зв`язку тощо. Одночасно ця послуга не передбачає обов`язкове надання інформації за кредитом, що передбачено частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (а. с. 48, 66).

Згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 1.5 договору кредиту та страхування від 25 жовтня 2019 року № Z62.00508.005863017 позичальнику встановлена плата за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості та зазначена в пункті 5 додатку № 1 до договору (графік погашення кредиту), хоча плата за обслуговування кредитної заборгованості - 2,50 % міститься у пункті 4.2.

Отже, ОСОБА_1 , згідно із зазначеним договором, встановлена плата за обслуговування кредиту, що містить плату за: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Таким чином, пунктом 1.5 договору кредиту та страхування банком фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Щомісячна плата за обслуговування зазначена у пункті 4.2 додатку № 1 до договору, проте пункт 5 додатку № 1 передбачає платежі за додаткові та супутні послуги (за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту, інші послуги банку).

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, на яку посилалися суд першої інстанції та заявник.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при укладенні договору кредиту та страхування від 25 жовтня 2019 року № Z62.00508.005863017 ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

Отже, з урахуванням наведених норм права, фактично встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Тому постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, оскільки суд ухвалив таке рішення внаслідок неправильного застосування положень статей 203, 215 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», помилково скасувавши рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційний суд безпідставно скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, а ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, то з АТ «Ідея Банк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі 1 681,60 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Юрченко Віктор Володимирович, задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного суду від 22 червня 2021 року скасувати.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року залишити в силі.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держависудовий збір у розмірі 1 681,60 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко