Провадження № 22-ц/4808/889/22
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчук Мирослава Ігорівна на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15 червня 2022 року, вскладі судді Шамотайла О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 16.09.2021 року «Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки» та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд до Івано-Франківської міської ради у якому просив визнати протиправними дії Івано-Франківської міської ради які полягають у безпідставній відмові у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості на АДРЕСА_1 , площею 0,0511 га кадастровий номер :06:001:0232 та передачі її у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, визнати незаконним та скасувати п. 16 рішення Івано-Франківської міської ради від 16.09.2021 року «Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки» та зобов`язати Івано-Франківсьтку міську раду повторно розглянути заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зазначеної земельної ділянки.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до договору дарування від 13.10.2006 року він набув у власність 26/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель і споруд. Співвласниками будинку по АДРЕСА_2 є також інші особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Згідно рішення Івано-Франківської міської ради від 08.07.2016 року № 219-6 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд мені, ОСОБА_1 , .В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Таким чином, на думку позивача, Івано-Франківською міською радою прийняттям рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою йому серед інших продемонстровано намір на передачу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд у спільну сумісну власність в подальшому. На виконання вказаного вище рішення міської ради позивачем з дотриманням вимог земельного законодавства виготовлено технічну документацію по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0511 га ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак рішенням Івано-Франківської міської ради від 16.09.2021 року необґрунтовано відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж зазначеної земельної ділянки (в натурі) на місцевості та передачі її у спільну сумісну власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з мотивів непогодження мешканцями будинку АДРЕСА_3 меж земельної ділянки.

20 грудня 2021 року представник виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради заявив клопотання про закриття провадження у справі, оскільки вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки виникнення спірних правовідносин обумовлено діями/рішеннями Івано-Франківської міської ради при вирішення питання, яке в силу законодавчих приписів належить до його виключної компетенції, а тому законність таких дій/рішень (бездіяльності) органу місцевого самоврядування, підлягає перевірці адміністративним судом.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 червня 2022 року клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України задоволено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування п. 16 рішення Івано-Франківської міської ради від 16.09.2021 №339-15 « Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки» та зобов`язання вчинити дії закрито.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду представник позивача ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як необґрунтовану та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначила, що даний спір виник з питань оскарження рішення Івано-Франківської міської ради від 16 вересня 2021 року яким позивачу відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (в натурі) на місцевості на АДРЕСА_1 .0,0511 га, Оскаржуваному рішенню Івано-Франківської міської ради уже передувало рішення Івано-Франківської міської ради від 08 липня 2016 року яким позивачу надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

За змістом наведених положень законодавства виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки є процедурою створення меж земельної ділянки, що вже сформована як об`єкти цивільного права.

На думку представника позивача, спірні правовідносини є приватноправовимии.

Хибним є висновок суду про те, що позивач не набув жодного права на земельну ділянку на АДРЕСА_1 .0,0511 га, оскільки останній набув право користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 .0,0511 га, разом з набуттям права власності на 26/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 13 жовтня 2006 року. Спірна земельна ділянка призначена для обслуговування домоволодіння по АДРЕСА_1 .

У разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про надання земельної ділянки у користування або у власність подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Правом на подачу відзиву сторони не скористався.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду.

Представник апелянта ОСОБА_6 у с удовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача Івано-Франківської міської ради у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що виникнення спірних правовідносин обумовлено протиправними діями/рішенням відповідача при вирішенні питання яке в силу законодавчих приписів належить до його виключної компетенції, а тому законність таких дій/рішень органу місцевого самоврядування, підлягає перевірці адміністративним судом.

Судова колегія з таким висновком не погоджується, оскільки такий не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За вимогами ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Звертаючись до суду з позовом в порядку цивільного судочинства ОСОБА_1 просив визнати: протиправними дії Івано-Франківської міської ради які полягають у безпідставній відмові у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості на АДРЕСА_1 , площею 0,0511 га кадастровий номер :06:001:0232 та передачі її у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; незаконним та скасувати п. 16 рішення Івано-Франківської міської ради від 16.09.2021 року «Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки» та зобов`язати Івано-Франківську міську раду повторно розглянути заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зазначеної земельної ділянки.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України вказано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим за приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п 7 ч 1 ст 4 КАС України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, якщо один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції або владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їхні права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається майнового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17 та постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 314/1409/21.

Визначальними ознаками приватно правових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Порівнюючи дані норми можна дійти висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень).

Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

У разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про надання земельної ділянки у користування або у власність подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

При цьому оспорювання рішення органу місцевого самоврядування як суб`єкта владних повноважень поглинається спором про речове приватне право, яке могло належати особі до звернення до органу місцевого самоврядування або виникнути в результаті реалізації рішення органу місцевого самоврядування, але захист такого права відбувається у порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, розгляду в адміністративних судах підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 442/7672/19.

Зважаючи на те, що рішенням Івано-Франківської міської ради від 08 липня 2016 року позивачу надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує рішення Івано-Франківської міської ради від 16.09.2021 року, яким йому та іншим співвласникам будинку відмовлено у в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості та передачі її у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Де однією із підстав зазначено звернення мешканців буд АДРЕСА_3 від 20.07.2021 року щодо непогодження ними меж земельної ділянки, то колегія суддів приходить до висновку про те, що існує спір щодо передачі земельної ділянки у власність у її певних межах.

А отже, у вказаній справі наявний приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

З огляду на зазначене, вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчук Мирослава Ігорівна задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15 червня 2022 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 липня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин