Провадження № 2/522/1529/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Кулябко О.В.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Будівельно-конструкторська фірма «Будінтех» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації речових прав та припинення права власності,

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Будівельно-конструкторська фірма «Будінтех» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації речових прав та припинення права власності.

У позовних вимогах Позивач ОСОБА_1 просила:

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 31.08.2017 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М., зареєстрований в реєстрі за № 1319;

- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та скасувати державну реєстрацію речових прав за ОСОБА_3 на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та скасувати державну реєстрацію речових прав за ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Разом із позовом представником позивача було подано клопотання про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 16.06.2021 року забезпечено позов до розгляду справи по суті, а саме: накладено арешт на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що належить на праві власності ОСОБА_3 ; та заборонено суб`єктам державної реєстрації прав в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам - юридичним особам публічного права, у трудових відносинах з якими перебувають державні реєстратори, всім державним реєстраторам прав на нерухоме майно у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі нотаріусам, державним та приватним виконавцям, проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Застосовано зустрічне забезпечення позову та зобов`язано ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн.

24.06.2021 року на виконання ухвали суду від 16.06.2021 року представник позивача надав квитанцію про внесення на депозитний рахунок коштів в якості зустрічного забезпечення позову.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що Договір про відступлення права вимоги 02.03.2008 року за Договором пайової участі в будівництві житла № 27/08-05 від 29.08.2005 року, був підписаний з підробленим підписом Позивачки, зазначивши, що вказаний договір вона не підписувала та не відступала права вимоги майнових прав на квартиру іншим особам, і що на дату підписання Договору від 02.03.2008 року ОСОБА_1 не перебувала в Україні. При цьому посилається на те, що нею було сплачено все за договором.

У зв`язку із чим Позивач вважає Договір про відступлення права вимоги від 02.03.2008 року неукладеним, а тому просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 31.08.2017 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та скасувати державну реєстрацію речових прав за ОСОБА_3 на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та скасувати державну реєстрацію речових прав за ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 16.06.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 12.07.2021 року.

У підготовче засідання призначене на 12.07.2021 року сторони не з`явилися, представник ОСОБА_3 адвокат Павельченко І.В. надав заяву про відкладення. Розгляд справи відкладено на 13.09.2021 року.

25.08.2021 року представник ОСОБА_3 адвокат Павельченко І.В. надав суду відзив, в якому просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Також надав заяву про застосування строків позовної давності.

07.09.2021 року на адресу суду від представника позивачки адвоката Маршук Ю.С. надійшло клопотання про залучення доказів, відповідь на відзив, в якій просила позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, та заперечення на заяву про застосування строків позовної давності.

У підготовче засідання призначене на 13.09.2021 року з`явився представник ОСОБА_3 адвокат Павельченко І.В., просив суд прийняти відзив на позов. Щодо клопотання представника позивачки про витребування доказів у ОСОБА_2 заперечував, щодо клопотання про витребування доказів, наданому у судовому засіданні, зазначив, що текст вказаного клопотання не отримував, просив залишити це питання відкритим, для висловлення думки, у зв`язку з чим просив відкласти розгляд справи та надати строк для подачі заперечень стосовно відповіді на відзив.

У підготовче засідання з`явилися представники позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , просили суд прийняти відповідь на відзив. Представник ОСОБА_4 просив задовольнити клопотання про долучення доказів, та долучити до матеріалів справи паспорт ОСОБА_1 . Представник ОСОБА_5 просив поновити строк для подачі клопотання про долучення доказів. Разом із позовом позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів. Також у підготовчому засіданні представник ОСОБА_4 надав суду клопотання про витребування доказів, просив зазначені клопотання задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи проти задоволення позову у відзиві на позовну заяву посилається на те, що Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що Позивач не підписувала Договір про відступлення права вимоги від 02.03.2008 року, та не надано доказів на підтвердження факту її відсутності на території України в день підписання вказаного правочину. Також Відповідач ОСОБА_3 посилається на те, що права власності у ОСОБА_2 , а згодом у ОСОБА_3 було набуто добросовісно у передбачений чинним законодавством спосіб.

Крім того, Відповідачем ОСОБА_3 було подано заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, у зв`язку із тим, що жодних дій щодо поновлення своїх прав, внаслідок нібито відсутності волевиявлення на укладення Договору про відступлення права вимоги від 02.03.2008 року Позивачкою не вчинено. До Приморського районного суду м. Одеси Ніжегородова І. В. звернулась 14.06.2021 року із вимогами про визнання договору купівлі-продажу від 31.07.2017 року недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації речових прав та припинення права власності, тобто поза межами строку позовної давності. Відповідач ОСОБА_3 просила позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача та прийнято відзив, задоволено клопотання представників позивача та прийнято відповідь на відзив. Задоволено клопотання представників позивачки, поновлено строк на подачу доказів та долучено до матеріалів справи копію паспорту громадянки РФ ОСОБА_1 . Також задоволено клопотання представника відповідача, надано строк для подачі заперечень, розгляд справи відкладено на 11.10.2021 року.

Ухвалою суду від 15.09.2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

У підготовче засідання призначене на 11.10.2021 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 08.11.2021 року.

12.10.2021 року на виконання ухвали суду від 15.09.2021 року з Юридичного департаменту Одеської міської ради на адресу суду надійшли завірені копії документів реєстраційної справи №101 щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

08.11.2021 року представник позивачки адвокат Маршук Ю.С. на електронну адресу суду надав клопотання, в якому просив розгляд справи відкласти у зв`язку з відрядженням.

У підготовчому засіданні 08.11.2021 року був присутній представник ОСОБА_3 адвокат Павельченко І.В., проти клопотання представника позивачки про відкладення не заперечував.

Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачки, та у зв`язку з неявкою відповідачки, 3-ої особи та невиконанням ними ухвали суду про витребування доказів, розгляд справи відкладено на 06.12.2021 року.

У підготовче засідання призначене на 06.12.2021 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 17.01.2021 року.

17.01.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Маршук Ю.С. надала суду клопотання про забезпечення доказів.

У підготовчому засіданні 17.01.2022 року представники позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подану заяву підтримали та просили задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_2 та БКФ Будінтех ухвала суду від 15.09.2021 року не виконується , витребувані докази добровільно не подаються. Окрім того вважають, що існує ймовірність знищення таких доказів, що буде перешкодою для призначення та проведення відповідної почеркознавчої експертизи.

Представник ОСОБА_3 адв. ОСОБА_6 заперечував проти клопотання та просив відмовити, посилаючись на те, що відсутні підстави для забезпечення доказів.

Інші учасники процесу у підготовче засідання не з`явились, а тому заслухати їх думку з приводу заявленого клопотання не виявилось можливим.

Судом було роз`яснено право представників позивача подати дане клопотання про забезпечення доказів через канцелярію суду та розгляд справи був відкладений для належного сповіщення сторін. Розгляд справи відкладено на 14.02.2022 року.

Ухвалою суду від 18.01.2022 року клопотання представника позивачки про забезпечення доказів задоволено частково.

У підготовче засідання призначене на 14.02.2022 року сторони не з`явилися, представник ОСОБА_1 адвокат Цвігун В.В. надав суду клопотання про відкладення.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Ухвалою суду від 16.02.2022 року підготовче засідання закрито та призначено до судового розгляду по суті 11.03.2022 року.

У судове засідання 11.03.2022 року був присутній представник відповідача ОСОБА_6 , інші учасники не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Про причини не явки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 28.04.2022 р.

У судове засідання 28.04.2022 року був присутній представник відповідача ОСОБА_6 , інші учасники не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Про причини не явки суду не повідомили. На електронну адресу суду 28.04.2022 року від представника позивача ОСОБА_1 авд. ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 02.06.2022 р.

25.05.2022 року на електронну адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 авд. ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 02.06.2022 року був присутній представник відповідача ОСОБА_6 , інші учасники не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Про причини не явки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 24.06.2022 р.

15.06.2022 року на електронну адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 авд. ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 24.06.2022 року сторони не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Від представника відповідача ОСОБА_3 адв. ОСОБА_6 на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутністю за наявними матеріалами в справі.

Інші учасники справи про час, дату та місце судового засідання були сповіщені належним чином, однак до суду не з`явились; заяв по суті та будь-яких клопотань до суду не заявляли.

Третя особа Будівельно - конструкторська фірма "Будінтех" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про час, дату та місце судового засідання була сповіщена належним чином, однак представник до суду не з`явився; заяв по суті та будь-яких клопотань до суду не заявляв.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

У відповідності до вимог ст. 268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення суду є 04.07.2022 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів справи, 29 серпня 2005 року у м. Одеса між Позивачем ОСОБА_1 та Будівельно-конструкторською фірмою «Будінтех» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (Забудовник) було укладено Договір пайової участі в будівництві житла № 27/08-05, відповідно умов якого ОСОБА_1 після вводу завершеного будівництва в експлуатацію, повинна була набути право власності на житлову площу, що розташована на 18 поверсі в будинку під будівельним номером АДРЕСА_2 .

Загальна характеристика житлової площі по Договору № 27/08-05 від 29.08.2005 року: секція житлового будинку: 4; парадна: № 7; поверх: 18 (правий); загальна площа: 205,99 кв.м.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 1051 від 29.05.2007 року «Про затвердження акту державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію закінченої будівництвом 1 черги будівництва житлового комплексу (блок секції № 1, 2, 3, 4) з підземним паркінгом (під секціями №№1-4) по АДРЕСА_2 (будівельний номер)» було затверджено акт державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію закінченої будівництвом 1-черги будівництва житлового комплексу (блок-секції №№ 1, 2, 3, 4) з підземним паркінгом (під секціями №№ 1-4) по АДРЕСА_2 (будівельний номер), а також присвоєно закінченому будівництвом житловому комплексу поштову адресу: АДРЕСА_3 .

02.03.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передала всі права та обов`язки первинного інвестора по Договору пайової участі в будівництві житла № 27/08-05 від 29.08.2005 року в тому числі і право вимоги від Забудовника житлової площі в розмірі 205,99 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_2 , яка повинна бути передана Забудовником новому інвестору ОСОБА_2 в порядку та на умовах Основного договору.

11.10.2010 року між ТОВ «Будінтех» та ОСОБА_2 було укладено Акт приймання-передачі, відповідно до якого БКФ «Будінтех» у виді ТОВ, в особі Генерального директора Розова Костянтина Аркадійовича передало, а інвестор ( ОСОБА_2 ) прийняла 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

28.04.2017 року ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на дану квартиру на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна, виданого 11.10.2010 року, видавник: СКФ «Будінтех», технічний паспорт виданий 28.04.2017 року, видавник ФОП ОСОБА_8 ; договір про відступлення права вимоги, виданий 02.03.2008 року, видавник: СКФ «Будінтех»; договір, серія і номер: 27/08-05, виданий 29.08.2005 року, видавник: СКФ «Будінтех».

31.08.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу від 31.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., зареєстрований в реєстрі за № 1319, згідно якого ОСОБА_2 передала у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність (купила) квартиру під АДРЕСА_5 , житловою площею 80,0 кв.м., загальною площею 212,3 кв.м.

07.02.2020 року проведено реєстрацію змін площі квартири, загальну площу 212,3 кв.м., житлову площу 80 кв.м. змінено на загальну площу 194,1 кв.м., житлову 111,7 кв.м.

Щодо доводів Позивача ОСОБА_1 про те, що Договір про відступлення права вимоги 02.03.2008 року за Договором пайової участі в будівництві житла № 27/08-05 від 29.08.2005 року, вона не підписувала та не відступала права вимоги майнових прав на квартиру іншим особам, і що на дату підписання Договору від 02.03.2008 року ОСОБА_1 не перебувала в Україні суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6. ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задача суду встановити чи мав місце факт. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п 11. Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

На підтвердження факту не підписання вказаного договору про відступлення права вимоги, Позивач посилається на те, що вона була відсутня в Україні у день його укладення та не перетинала державний кордон України у відповідний період.

Проте, належних доказів на підтвердження факту відсутності перетину державного кордону України, у період укладення первинного договору відступлення, ані інших доказів на підтвердження доводів стосовно того, що ОСОБА_1 не підписувала вказаний договір Позивач суду не надала.

Із паспорту громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон ОСОБА_1 , що було надано в якості доказу до суду, неможливо встановити факт відсутності перетину Позивачкою державного кордону України на дату укладення Договір про відступлення права вимоги 02.03.2008 року за Договором пайової участі в будівництві житла № 27/08-05 від 29.08.2005 року виходячи з наступного.

Згідно із статтями 1, 2 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації, в редакції станом на 2008 рік, встановлено, що Громадяни держави однієї Сторони можуть вїжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках 1 та 2 до цієї Угоди. Громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в&apos;їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в&apos;їзді на територію держави перебування.

В Додатку 1 до Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації встановлено перелік документів громадян Російської Федерації для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України, зокрема зазначено: паспорт громадянина Російської Федерації, паспорт громадянина Російської Федерації, що посвідчує особу громадянина Російської Федерації за межами Російської Федерації.

Відповідної інформації Державної прикордонної служби України про відсутність факту перетину Позивачем державного кордону України у зазначений період суду не недано.

Інших доводів щодо відсутності волі ОСОБА_1 на укладення Договору про відступлення права вимоги 02.03.2008 року за Договором пайової участі в будівництві житла № 27/08-05 від 29.08.2005 року, окрім нібито відсутності Позивачки на території України не наведено, доказів на підтвердження відповідних обставин не надано.

Натомість, Судом встановлено, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за Договором про відступлення права вимоги від 02.03.2008 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 всі права та обов`язки первинного інвестора по Договору пайової участі в будівництві житла № 27/08-05 від 29.08.2005 року.

Зареєструвавши право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру, органи державної реєстрації діяли як суб`єкт владних повноважень та в силу покладених на них законом обов`язків мали перевірити підстави такої реєстрації, а також відомості щодо особи, за якою відповідна реєстрація здійснюватиметься.

31.08.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу від 31.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., зареєстрований в реєстрі за № 1319, згідно якого ОСОБА_2 передала у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність (купила) квартиру під АДРЕСА_5 , житловою площею 80,0 кв.м., загальною площею 212,3 кв.м.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються ("Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії").

У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Право власності на нежитлове приміщення було набуте ОСОБА_2 в результаті проведення державними органами законодавчо встановлених процедур. При цьому ОСОБА_3 , є добросовісним учасником цивільних правовідносин, оскільки під час укладення Договору купівлі-продажу від 31.08.2017 року розраховувала на їх належність та легітимність.

Суд зазначає, що виникненню права власності у ОСОБА_2 , а згодом у ОСОБА_3 , виходячи з національної системи регулювання підстав та порядку набуття права власності на нерухоме майно, слугувала та передувала активна участь в такому процесі держави в особі відповідних органів державної реєстрації.

У відповідності до п.6 ст. 3 Цивільного кодексу України, основними принципами та загальними засадами цивільного законодавства є принципи справедливості, добросовісності та розумності.

Згідно приписів ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Розумність та добросовісність, таким чином, виступають в якості презумпції реалізації цивільних прав і обов`язків суб`єктами цивільного права

У правовій позиції Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у Постанові від 09.12.2019 року по справі 524/5152/15-ц встановлено, що відповідно до ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов&apos;язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов&apos;язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов&apos;язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Вказані висновки про застосування норм права викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 (пункти 37 та 38) та від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (пункт 7.22).

Отже, ОСОБА_3 при набутті вказаного майна проявила належну розумну обачність, підставно покладалася на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а відтак не може зазнати такого суттєвого втручання у свої права, як позбавлення права власності.

Право власності ОСОБА_3 на квартиру під АДРЕСА_5 становить майно, мирне володіння яким підлягає захисту відповідно до приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності Відповідача на спірний об`єкт становить "майно", яке підпадає під захист статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У практиці ЄСПЛ (рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Серков проти України") напрацьовано три критерії, які слід оцінювати стосовно сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Зеленчук та Цицюра проти України" зазначено, що перша і найважливіша вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державної влади у безперешкодне користування своїм майном повинно бути законним: друге речення першого абзацу дозволяє позбавлення майна тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення дотримання "законів". Більш того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, властивий всім статтям Конвенції. Принцип законності передбачає, що відповідні положення національного законодавства є досить доступними, точними і передбачуваними в їх застосуванні.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає непередбачуваності закону. Сумніви щодо тлумачення закону, які залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, якою необхідно досягти, та засобами, які застосовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

У питаннях оцінки "пропорційності" Європейський суд з прав людини, як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, також визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за виключенням випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах "Спорронґ і Льоннорт проти Швеції", "Булвес" АД проти Болгарії"). Таким чином, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини майнове право особи може бути припинено, зокрема у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства. (Постанова КГС ВС від 12.06.2019р у справі №916/1986/18.)

ОСОБА_3 отримала спірне майно у власність на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М., зареєстрований в реєстрі за № 1319, вказаний договір укладено з ОСОБА_2 , право власності якої на квартиру під АДРЕСА_5 , було зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора та внесеного на його підставі запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності ОСОБА_3 на спірний об`єкт виникло після проходження минулим власником належної законодавчої процедури, яка включала в себе реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі чинних договорів, актів, іншої чинної та неоспореної документації, без жодного зауваження з боку органів державної реєстрації, а також наступної державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості за собою.

Перевіряючи відповідність втручання вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, необхідно констатувати, по-перше, наявність майна в розумінні Конвенції, по-друге, наявність втручання у право мирно володіти майном, по-третє, підстави виправданості втручання і беручи до уваги презумпцію правомірності набуття права власності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази незаконності набуття ОСОБА_3 права власності на вказану квартиру, можна прийти до висновку про те, що право власності у ОСОБА_3 виникло на законних підставах, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо визнання недійсним договорів відчуження майна та припинення права власності становить втручання Позивача у право Відповідача ОСОБА_3 на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а тому задоволенню не підлягають.

Такий підхід до застосування практики ЄСПЛ до вирішення питань власності застосовано Верховним судом при розгляді справи №916/1986/18 (пункти 49-51 постанови КГС ВС від 12.06.2019р.)

Позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 31.08.2017 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації речових прав за ОСОБА_3 на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; припинення права власності ОСОБА_3 на квартиру,; скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації речових прав за ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру, є похідними від доводів Позивачки про те, що Договір про відступлення права вимоги 02.03.2008 року за Договором пайової участі в будівництві житла № 27/08-05 від 29.08.2005 року не є укладеним, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідач ОСОБА_3 було подано заяву про застосування строків позовної давності, у заяві зазначено, що ОСОБА_1 звернулась до суду 14.06.2021 року із вимогами про визнання договору купівлі-продажу від 31.07.2017 року недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, які мали місце у 2017 році. Починаючи із 2005 року з боку Позивача не здійснювалось жодних дій, які б могли свідчити про її зацікавленість належним їй майновими правами на нерухоме майно, як і не було вчинено дій щодо відновлення своїх прав та законних інтересів внаслідок укладення Договору про відступлення права вимоги від 02.03.2008 року, який Позивач з її слів, не підписувала.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у задоволенні позову.

Ознайомившись із заявою про застосування строку позовної давності, суд дійшов до наступного висновку: Постановою Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» №14 судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд вважає заявлені позовні вимоги недоведеними, що виключає застосування такої підстави для відмови в позові як пропуск строку позовної давності.

Ч. 9 ст. 158 ЦПК України встановлено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Суд дійшов висновку про скасування заходів забезпечення позову, що вжито Ухвалою суду від 16.06.2021 року, згідно якої: накладено арешт на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що належить на праві власності ОСОБА_3 ; та заборонено суб`єктам державної реєстрації прав в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам - юридичним особам публічного права, у трудових відносинах з якими перебувають державні реєстратори, всім державним реєстраторам прав на нерухоме майно у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі нотаріусам, державним та приватним виконавцям, проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 203, 215, 216, 626, 638, 655 ЦК України, ст.ст 1, 3-13, 42-44, 48, 49, 76-80, 83, 89, 95, 158, 209, 211, 229, 235, 244, 245, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Будівельно-конструкторська фірма «Будінтех» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації речових прав та припинення права власності відмовити в повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову, що вжито Ухвалою суду від 16.06.2021 року, згідно якої: накладено арешт на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що належить на праві власності ОСОБА_3 ; та заборонено суб`єктам державної реєстрації прав в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам - юридичним особам публічного права, у трудових відносинах з якими перебувають державні реєстратори, всім державним реєстраторам прав на нерухоме майно у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі нотаріусам, державним та приватним виконавцям, проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав на квартиру, загальною площею 194,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Повернути ОСОБА_1 , гр. Російської Федерації,( паспорт № НОМЕР_1 виданий ТП № 7 Міжрайонного ОУФМС Росії по Московській області в міському поселенні Одинцово), від імені якої діяла ОСОБА_4 , грошові кошти понесені зустрічним забезпеченням, яке вжито ухвалою суду від 16.06.2021 року у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.) внесені на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 04.07.2022 року.

Суддя Л.В. Домусчі