Справа № 347/176/22
Провадження № 2/347/395/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області у складі

головуючого судді Гордія В.І.,

з секретарем Корбутяк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Сторони в шлюбі мають двоє неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що 18.11.1999 року між ним і відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей. Після укладення шлюбу, стосунки між ними були нормальними. Однак, протягом останніх років спільне сімейне життя між ними погіршилося, почали виникати сварки та непорозуміння. Шлюбні стосунки між ними фактично припинені з жовтня 2021 року і на даний час вони з дружиною спільно не проживають і будь-яких стосунків не підтримують. Вважає, що шлюб носить формальний характер і примирення між ними неможливе. Неповнолітніх дітей просить залишити проживати із ним.

В судове засідання позивач не з`явився, однак, в матеріалах справи є заява, в якій позивач просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити без її участі. З позовною вимогою про розірвання шлюбу згідна, але неповнолітніх дітей просить залишити на проживання з нею.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що передбачено ч.1 ст.110 СК України.

Згідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 18.11.1999 року у виконавчому комітеті Тюдівської сільської ради Косівського району Івано-Франківській області, про що було зроблено актовий запис № 16,що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим повторно 20.01.2022 року (а.с.4). Однак, на даний час, зазначені в позовній заяві обставини свідчать про те, що надії на збереження сім`ї немає, а шлюб між сторонами носить формальний характер. Крім того, позивач миритися не бажає, а відповідачка у поданій до суду заяві, проти розірвання шлюбу не заперечує та позов в цій частині визнала.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

А тому, з урахуванням вищенаведених обставин та в інтересах сторін, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки шляхів для збереження сім`ї суд не вбачає.

Згідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Будь-якого клопотання з цього приводу сторонами не заявлено.

Водночас, статтею 160 СК України передбачено право батьків на визначення місця проживання дитини. Зокрема, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Позивач ОСОБА_1 у позові просить визначити місце проживання їх малолітніх дітей з ним, посилаючись на неналежний спосіб життя відповідачки, що може негативно вплинути на виховання дітей.

Однак, такі твердження позивача є голослівними та не підтверджені жодним доказом.

А тому, беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що неповнолітніх дітей слід залишити на вихованні та проживанні з матір?ю ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, на підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 104, 110-112, 113 СК України, та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 18.11.1999 року у виконавчому комітеті Тюдівської сільської ради Косівського району Івано-Франківській області, про що було зроблено актовий запис № 16 - розірвати.

Неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на виховання матері ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. ГОРДІЙ