Дата документу 14.07.2022
Справа № 334/470/18
Провадження № 2/334/1059/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Зоріній С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

встановив:

Представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 01.01.2009 року по 01.11.2016 року відповідачу було надано послуги з централізованого опалення у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 12551,03 гривень.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2018 року позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у сумі 12551,03 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2022 року вищевказане заочне рішення було скасовано.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач повідомлений про розгляд справ належним чином, у судове засідання не з`явився, надавав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, надавши при цьому відзив на позовну заяву разом з заявою про застосування строків позовної давності.

Оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.12.2017 року, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 , тобто відповідачу по справі (а.с.11).

Відповідач користуються послугами Концерну «Міські теплові мережі», але оплату за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у повному обсязі не здійснює, у зв`язку з чим, за період з 01.01.2009 року по 01.11.2016 року утворилась заборгованість у сумі 12551,03 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.8-10).

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України наймач квартири зобов`язаний своєчасно, не пізніше 10 числа наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, в число яких входять послуги по водопостачанню та каналізації.

Відповідно до ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2018 року позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у сумі 12551,03 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2022 року вищевказане заочне рішення було скасовано.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності в частині стягнення заборгованості теплової енергії в гарячій воді нарахованої за період з 01 січня 2009 року по 24 січня 2015 року на суму 8451,05 гривень.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідач протягом тривалого часу, а саме з травня 2009 року взагалі не здійснював оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позову, оплата послуг з травня 2009 року не здійснювалася.

Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся 25 січня 2018 року, тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період з 01.01.2009 року до 24.01.2015 року.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Таким чином, у даному випадку в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.01.2009 року до 24.01.2015 року слід відмовити, у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності.

З урахуванням викладеного та наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період 01.01.2009 року по 01.11.2016 року, задоволенню підлягають позовні вимоги за період з 25 січня 2015 року по листопад 2016 року включно на суму 3712,37 грн..

Суд зауважує, що відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникають у споживачів з моменту користування цими послугами. Відповідач мав змогу також відмовитися від отримання певних послуг по даній квартирі (відключення водопостачання холодної та гарячої води, водовідведення, теплопостачання, постачання газу, тощо), відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», так як не в змозі за них сплачувати належним чином, але не скористався цією можливістю.

Всупереч вимогам закону відповідач не здійснював оплату за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому у позивача наявні правові підстави для стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок несплати за надані послуги, а саме в межах строку позовної давності на суму 3712,37 за період з 25 січня 2015 року по листопад 2016 року включно.

Таким чином, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню з вищенаведених підстав.

До позовної заяви представником Концерну «Міські теплові мережі» надано копію ухвали про відмову у видачі судового наказу (а.с.7). Доказів про переривання позовної давності позивачем надано не було.

Так, дійсно, Концерн «Міські теплові мережі» звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води

Однак, 26 грудня 2017 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя заяву відмовлено у видачі судового наказу за заявою Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 .

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється.

Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. з того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним.

Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувана) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Отже, суд приходить до висновку, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив: "Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду".

Тобто, згідно практики Суду суб`єктивне матеріальне право безпосередньо пов`язане з позовною давністю; боржник має право після пропущення кредитором строку позовної давності бути звільненим від свого обов`язку перед кредитором (звільненим від переслідування та притягнення до суду).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 521,12 грн..

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 289 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_2 Установа банку Філія Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, , Свідоцтво платника ПДВ: № 11030127, ІПН: 49) заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 25.01.2015 року по 01.11.2016 року включно у сумі 3712 (Три тисячі сімсот дванадцять) гривень 37 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (п/р зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_3 Установа банку Філія Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, , Свідоцтво платника ПДВ: № 11030127, ІПН: 49) судовий збір в розмірі 521 (П`ятсот двадцять одна) гривня 12 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14 липня 2022 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.