Справа № 308/3956/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Ракущинець Андрій Андрашович на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 серпня 2021 року, ухвалене головуючою суддею Бенца К.К., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У квітні 2015 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.03.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №011Є/V-U, згідно якого банк надав ОСОБА_1 , а останній отримав кредит у розмірі 100.000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.03.2018 включно. За умовами кредитного договору від 13.03.2008, ОСОБА_1 зобов`язаний був щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Позивач зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі №453 від 13.03.2008 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором №011Є/V-U від 13.03.2008. Однак, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором не виконує. ОСОБА_1 порушував терміни погашення кредиту і відсотків за користування кредитом. Вимогу Банку про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, відповідачем залишено без задоволення.

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 16.02.2015 становить 72.211,75 доларів США, що за курсом 26,04 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.02.2015 складає 1.880.393,92 грн, з яких: 55.961,08 дол. США заборгованість за кредитом; 11.071,79 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1.731,08 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору 9,60 дол. США штраф (фіксована частина); 3.438,20 дол. США штраф (процентна складова).

У зв`язку з вищенаведеним позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 72.211,75 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, магазин продовольчих товарів та кафетерій загальною площею 75,20 кв.м., житловою площею 0,00 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк».

У ході розгляду справи, 03 березня 2020 року позивач, скориставшись наданими йому правами передбаченими ст. 49 ЦПК України, подав до суду заяву про зміну предмету позовних вимог, згідно якої просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №011Є/V-U від 13.03.2008 в розмірі 72.211,75 доларів США, що за курсом 26,04 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.02.2015 складає 1.880.393,92 грн, з яких: 55.961,08 дол. США заборгованість за кредитом; 11.071,79 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1.731,08 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору : 9,60 дол. США штраф (фіксована частина); 3.438,20 дол. США штраф (процентна складова).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Змінені позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №011Є/V-U від 13.03.2008 в сумі 65.207,95 дол. США, з яких: 55.961,08 дол. США заборгованість за кредитом; 9.246,87 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 3.299,59 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Вважає необґрунтованою відмову суду в частині відмови у позові щодо стягненні пені та частково щодо суми нестягнутих відсотків з огляду на таке. Станом на 11.01.2015 згідно долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості за відсотками склав 10.087,08 доларів США. Саме в цьому розмірі і мали бути стягнуті відсотки. Розмір заборгованості за пенею станом на 11.01.2015 склав 1.235,88 доларів США, що за курсом 26,04 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.02.2015 року складало 32.182,32 грн.

В позові ПАТ КБ " Приватбанк " зазначало, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 16.02.2015 року мав заборгованість 72.211,75 доларів США., яка складається з наступного:

- 55.961.08 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 11.071,79 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1.731,08 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

а також штрафи відповідно до Договору:

- 9,60 доларів США - штраф (фіксована частина).

- 3.438,20 доларів США - штраф (процентна складова).

Розрахунок суми заборгованості міститься в матеріалах справи. Тобто позивач чітко виокремив складові заборгованості.

Так, суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні пені послався на висновки, викладені в постановах Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 909/660/14, від 13.06.2018 у справі № 905/1923/16, від 13.07.2018 у справі № 916/2393/17, від 16.03.2019 у справі № 916/4692/15. Вважає, висновки суду про відмову у стягненні пені в даному випадку є помилковими.

Так, в зазначених судом постановах Верховного Суду вказано про неможливість стягнення штрафних санкцій в іноземній валюті. Однак дані постанови не містять висновків про неможливість стягнення пені у гривні (за порушення зобов`язання у валюті) та тим більше в разі визначення позивачем такого еквіваленту.

Згідно пункту 6.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до даного договору), а також п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3., 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4. цього договору, строків повернення кредиту, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток 1 до даного договору), а також п.п. 11.3, 2.2.3, 2.3.3 даного договору, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування.

Щодо строку позовної давності про стягнення пені, на сплив якої посилався відповідач, то відповідно до п. 6.8 Кредитного договору, термін позовної давності в тому числі і щодо пені, збільшений до 5 років.

Заперечуючи рішення суду в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ракущинець А.А. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Посилається на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, судом неповно встановлено обставини, які мають значення для страви, неправильно установлено обставини, які мають значення для справи.

На підтвердження позовних вимог позивач не надав первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а тому відсутні відповідні докази на підтвердження факту видачі кредиту та отримання кредитних коштів відповідачем. Відсутність вказаних документів виключає задоволення позову.

ОСОБА_1 як споживач банківських послуг згідно спеціальної норми ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору.

АТ КБ «Приватбанк» подало відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою через те, що борг відповідача доводиться розрахунком заборгованості з якого чітко вбачаються всі нарахування та погашення кредиту, а також періоди даних нарахувань. Відповідач не спростував подані позивачем докази і не надав свого контррозрахунку або будь-яких аргументів неправильності розрахунку банку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» є слушною та підлягає задоволенню, тоді як апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню відповідно до наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає в частині відмови у позові щодо стягнення пені та частково суми нестягнутих відсотків, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судом встановлено, що 13.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитну угоду №011Є/V-U, згідно якої банк надав ОСОБА_1 , а останній отримав суму кредиту у розмірі 100.000,00 Доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше - 12.03.2018. За умовами кредитної угоди від 13.03.2008 року, ОСОБА_1 зобов`язаний був щомісяця в період настання сплати грошових коштів (щомісячний платіж) надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору, що стверджується кредитною угодою №011Є/V-U від 13.03.2008 р., копія якого приєднана до матеріалів справи (том 1, а.с.11-16).

Відповідно до п.1.1 кредитної угоди №011Є/V-U від 13.03.2008 року позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит, сплатити відсотки і винагороду в терміни встановлені даною угодою і договорами про видачу траншів у повному обсязі.

Та згідно п.2.2.2 кредитної угоди №011Є/V-U від 13.03.2008 року позичальник зобов`язався сплатити банку відсотки за користування кредитними коштами відповідно до п.п.2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цієї угоди, а також п.п.4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договорів про видачу траншів, які є невід`ємною частиною даної угоди.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 отримав суму кредиту у розмірі 100.000,00 доларів США, що стверджується заявою на видачу готівки ( а.с. 9).

Як вбачається з кредитної угоди №011Є/V-U від 13.03.2008 року, ОСОБА_1 отримав кошти від ПАТ КБ «Приватбанк» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності.

Отже, встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі.

Позивач свої зобов`язання за кредитною угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 100.000,00 доларів США, що стверджується заявою на видачу готівки (а.с. 9), копія якої наявна в матеріалах справи.

Як встановлено судом, в забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми кредиту за кредитною угодою між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки зареєстрований в реєстрі за № 453 від 13.03.2008 року.

Однак, як стверджує позивач, у порушення умов договору ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та відсотків. Внаслідок цього, станом на 16.02.2015 заборгованість перед позивачем по кредитному договору №011Є/V-U від 13.03.2008 року становить 72.211,75 доларів США, що за курсом 26,04 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.02.2015 року складає 1.880.393,92 грн., з яких: 55.961,08 дол. США заборгованість за кредитом; 11.071,79 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1.731,08 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору : 9,60 дол. США штраф (фіксована частина); 3.438,20 дол. США штраф (процентна складова), (том 1, а.с. 3-5).

Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений статтями 12, 13 ЦПК України.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, на адресу останнього було надіслано вимогу про дострокове повернення частини позики, що залишилася від 23.12.2014 р. (том 1 а.с. 7-8).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зазначені вище умови Кредитного договору та дані законодавчі норми доводять той факт, що внаслідок отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 100.000,00 доларів США в нього наявний обов`язок з повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування таким, а у випадку допущення заборгованості по щомісячним платежам, здійснити також сплату пені і штрафу на користь Банку.

А звідси, ОСОБА_1 не звільняється від відповідальності у зв`язку з неможливістю виконання грошового зобов`язання, та в свою чергу у Банку виникло право захисту своїх прав шляхом вимагання у боржника сплати заборгованості за кредитом.

За рішенням суду першої інстанції стягнуто відсотки за користування кредитом у розмірі 9.246,87 доларів США, які мали місце станом на 11.12.2014 року, а в стягненні решти відсотків відмовлено.

Проте такий висновок суду першої інстанції не узгоджується з наявними доказами в матеріалах справи.

Так в апеляційній скарзі Банк просить сягнути відсотки у розмірі 10.008,08 дол. США, які мали місце станом на 11.01.2015 року.

З такою вимогою Банку погоджується колегія суддів через те, що правове значення має момент надсилання вимоги про дострокове повернення кредиту, а не момент складання такої.

Так дійсно, Банком було датовано 23.12.2014р. вимогу до ОСОБА_1 про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій нарахованих на день повернення кредиту в 30-ти денний строк з дня отримання даної вимоги з посиланням на ч.2 ст.1050 ЦК України, а.с. 7. Тобто, після спливу 30-ти денного строку з дня отримання даної вимоги у випадку нездійснення ОСОБА_1 добровільного повернення кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій для Банку з наступного дня, яким є 31 день, виникає право примусового стягнення з ОСОБА_1 усіх нарахованих на цей день сум за кредитним договором. Така вимога була надіслана Банком 11 січня 2015 року що стверджується фіскальним чеком УкрПошти, а.с. 10.

Виходячи з підстав диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів розглядає апеляційну скаргу в межах заявлених Банком вимог, тому з ОСОБА_1 підлягають стягненню проценти у розмірі 10.008.08 дол. США станом на 11.01.2015 року, а не станом на 23.12.2014 року як вважав суд першої інстанції. Отже, із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає достягненню сума у розмірі 840,21 дол. США.

Щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до вимог позовної заяви Банк просив стягнути з ОСОБА_1 пеню у розмірі 1731,08 дол. США що за курсом НБУ у сумі 26,04 грн. відповідає сумі 45.077,32 грн.

В апеляційній скарзі Банк просить апеляційну інстанцію стягнути із ОСОБА_1 пеню в сумі 32.182.32 грн., яка за курсом НБУ відповідає сумі 1.235,88 дол. США. Оскільки Банк стосовно стягнення пені заявив саме цю суму то колегія суддів враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства виходить саме з цієї суми вимог.

За змістом частин 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Та частинами 1, 2 статті 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

За умовами пункту 6.1 Кредитного договору внаслідок порушення позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до даного договору), а також п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3., 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4. цього договору, строків повернення кредиту, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток 1 до даного договору), а також п.п. 11.3, 2.2.3, 2.3.3 даного договору, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування.

А пунктом 6.8. Кредитного договору визначено що строк позовної давності на стягнення пені становить 5-ть років. З таким терміном погодився позичальник.

Таким чином, враховуючи умови пункту 6.1 Кредитного договору та зважуючи на вимоги статей 192, 533 ЦК України сторонами договору визначено розмір пені від 0,2 % до не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Така сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування.

Так Банком здійснено нарахування пені за порушення ОСОБА_1 зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, строків повернення кредиту, відсотків і винагороди у розмірі який становив не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Тобто, дії Банку по нарахуванню пені відповідали як умовам Кредитного договору, так і вимогам норм цивільного законодавства.

А згідно вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, договірне зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначене на думку колегії суддів підтверджує безпідставність висновку суду першої інстанції щодо відмови Банку у стягненні пені. Отже, із ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню пеня у сумі 32.182,32 грн., що за курсом НБУ у сумі 26,04 грн. становить 1.235,88 дол. США.

Позаяк вимоги апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» про достягнення відсотків за користування кредитом та стягнення пені є обґрунтованими, тому апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню.

Стосовно вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ракущинець А.А. в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Початково АТ КБ «Приватбанк» звернувся у суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а згодом подав заяву про стягнення кредитної заборгованості.

Як у вимозі про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і при зміні такої на вимогу про стягнення кредитної заборгованості, АТ КБ «Приватбанк» обґрунтовував свої вимоги наявністю заборгованості у розмірі 72.211,75 доларів США. Тобто, зміна фактично стосується одного предмету позову на інший, які стосуються одних і тих же підстав, що пов`язані з наявністю одного розміру заборгованості за кредитом.

Зазначене на думку колегії суддів не свідчить про порушення процесуальних вимог щодо зміни предмету позову в частині задоволених позовних вимог, тому такий довід апеляційної скарги не впливає на законність рішення суду першої інстанції, оскільки носить формальний характер.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно відсутності первинних документів, які б підтверджували про факт видачі кредиту.

Звертаючись з позовом у суд Банк як на підставу наявності кредитної заборгованості за ОСОБА_1 посилався в тому числі й на розрахунок заборгованості за кредитним договором №011Є/V-U від 13.03.2008, а.с. 3-5. Де за період по 16.02.2015 де в графах «Погашення тіла», «Погашення %» зазначено про погашення ОСОБА_1 значних сум доларів США, які в основному рахуються тисячами, що свідчить про досить активне користування кредитними коштами.

Так з отриманої суми 100.000,00 дол. США заборгованість ОСОБА_1 по тілу кредиту становить суму 55.961,08 дол. США, а відсотків за користування кредитом сплачено суму більше 70.000.00 дол. США.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Крім цього, пунктами 4.5., 5.6. і 7.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України /Затвердженого постановою Правління Національного банку України 18.06.2003 N 254 та Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 липня 2003 р. за N 559/7880/ передбачено, що касовими документами оформляються операції з готівкою. Вони поділяються на прибуткові та видаткові. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку з організації касової роботи в банках України. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Первинні документи, регістри аналітичного та синтетичного обліку і фінансова звітність зберігаються протягом строку, установленого законодавством України.

Та відповідно до вимог ст. 352 «г» підпункту 4.2. «Бухгалтерський облік та звітність» пункту 4 «Облік та Звітність» Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів /Затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2012 № 578/5 та Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 р. за № 571/20884/ - Книги, журнали, картки обліку: касових документів (рахунків, касових ордерів, довіреностей, платіжних документів, накладних тощо) - строк зберігання документів становить три роки (Примітка: 2Документи, які містять інформацію про фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу 5 років).

У спірних правовідносинах на момент перегляду цієї справи апеляційним судом, первинні касові документи вже не перебувають на зберіганні в АТ КБ «Приватбанк», а тому такі через їх знищення не можуть бути дослідженими судом.

При цьому, матеріали справи містять тільки світлокопію Заяви на видачу готівки №1 від 14 березня 2008 року на видачу готівки у розмірі 100.000,00 дол. США згідно кредитного договору №011Є/V-U, а.с. 9.

Слід зазначити, що борг ОСОБА_1 доводиться розрахунком заборгованості з якого чітко вбачаються всі нарахування та погашення кредиту, а також періоди даних нарахувань. Відповідач не спростував подані позивачем докази і не надав свого контррозрахунку або будь-яких аргументів неправильності розрахунку Банку.

Таким чином, розрахунок заборгованості за кредитним договором в якому йдеться про активне користування кредитними коштами, слід вважати належним та допустимим доказом в розумінні статей 77, 78 ЦПК України щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором.

Стосовно звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до вимог частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Змістом даної норми передбачено, що від сплати судового збору звільняються споживачі у разі подання ними до суду позовів про порушення їхніх прав.

У цій справі ОСОБА_1 виступає у статусі відповідача, а не позивача що не являється перешкодою для стягнення судових витрат на користь позивача з відповідача у випадку задоволення позову.

Крім цього, ОСОБА_1 не відноситься до переліку осіб наведених в статті 5 Закону України «Про судовий збір», які користуються пільгами стосовно звільнення від сплати судового збору.

А звідси, колегія суддів зазначає що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу в стягненні повної суми вимог, тому рішення суду підлягає скасуванню в частині відхилених позовних вимог щодо частини відсотків і пені та постановлення у цій частині вимог нового судового рішення про задоволення позову в цілому. За цих обставин вимоги апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню як обґрунтовані, тоді як вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 відхиленню за безпідставністю таких.

Як передбачено частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні позову АТ КБ «Приватбанк» сплатило судовий збір у сумі 3.654,00 грн., а суд з цієї суми стягнув тільки суму 3.299,59 грн., тобто достягненню підлягає сума 354,41 грн.

За подання апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» сплатило судовий збір у сумі 5.481,00 грн.

А звідси, на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5.835,41 грн., (354,41 + 5.481,00).

Зважуючи на викладені мотиви та керуючись приписами статей 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційних банк «Приватбанк», задовольнити, тоді як апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Ракущинець Андрій Андрашович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 серпня 2021 року скасувати стосовно відхилених позовних вимог щодо частини відсотків і пені та постановити у цій частині вимог постанову про задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 на користь Акціонерного товариства комерційних банк «Приватбанк», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд 1Д кредитну заборгованість у розмірі 840,21 доларів США відсотків за користування кредитом, та у розмірі 32.182,32 гривні пені та судові витрати у розмірі 5.835.41 гривень, судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 20 липня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: