П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2022 року м. Київ

Справа № 760/692/21

Провадження: № 22-ц/824/4242/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Калініченко О.Б.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - позивач, банк) звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приват банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 07.02.2014 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідач при укладанні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. За таких обставин банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.02.2014 року, яка станом на 22.11.2020 року складала 21 789,75 грн, з яких: 20 грн поточне тіло кредиту, 18 745,36 грн - прострочене тіло кредиту, 2719,17 грн - прострочені відсотки, 305,22 грн - пеня.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Крилова О.Л. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, не встановлення обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що, укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов щодо нього, і відповідач, власноручно підписавши анкету-заяву, взяв на себе зобов`язання по його виконанню. Кредитний договір повністю відповідає вимогам цивільного законодавства. Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, Відповідач не заперечував факт отримання картки та видачі кредитних коштів. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Такі дії відповідача прослідковуються і в наданій банком виписці по картковому рахунку та розрахунку заборгованості. Наголошувала, що суми, які банк просить стягнути, належним чином обґрунтовані та підтверджені.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 07.02.2014 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.02.2014 року, станом на 22.11.2020 року заборгованість відповідача перед банком складає 21 789,75 грн, з яких: 20 грн поточне тіло кредиту, 18 745,36 грн - прострочене тіло кредиту, 2719,17 грн - прострочені відсотки, 305,22 грн - пеня.

Відмовляючи у задоволенні позову в АТ КБ «Приват банк», суд першої інстанції виходив із того, що договір клієнтом не підписувався, в анкеті заяві не зазначено суми бажаного кредитного ліміту, номер виданої кредитної картки, термін її дії та з якими саме затвердженими Умовами і правилами, тарифами був ознайомлений відповідач. Також, анкета-заява не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, виду виданої кредитної картки тощо. У зв`язку з ненаданням банком доказів видачі кредитної картки та розміру кредиту, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованих відповідачу сум боргу.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови оппонента

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У справі, яка переглядається, АТ КБ «ПриватБанк» ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети?заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 07.02.2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.02.2014 року відповідач, підписавши анкету-заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. В обґрунтування вимог про стягнення прострочених відсотків, банк посилався на те, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року, згідно п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна» та 84% для картки «Універсальна голд».

Однак, у наявній в матеріалах справи анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 07.02.2014 року процентна ставка не зазначена. Окрім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору.

Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 року у справі 393/126/20 вважав, що у цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (лютий 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (січень 2021 року), тобто, банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Окрім того, в матеріалах відсутні будь-які докази на підтвердження того факту, що відповідач при підписанні анкети-заяви був ознайомлений та погодив Умови та Правила надання банківських послуг, що діяли на час укладення договору, а також редакцію Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року, та яка передбачає нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту в розмірі 86,4% для картки «Універсальна» та 84% для картки «Універсальна голд» згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати прострочених відсотків та пені.

Проте, колегія суддів не може в повній мірі погодитись із висновокм суду першої інстанції щодо недоведення банком факту видачі кредиту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, вказано, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту видачі відповідачу кредитних коштів та користування ними.

Як убачається із матеріалів справи, банк на підтвердження вказаних позовних вимог надав суду розрахунок заборгованості, довідку про видані відповідачу картки та виписку по картковому рахунку відповідача.

Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18, провадження № 61-6279св19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19, провадження № 61-10096св20, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-9618св19, виписка з карткового рахунку є належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту, тому повинна досліджуватись в сукупності з іншими доказами.

Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в цьому випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором разом з довідкою про видані картки, а також випискою з карткового рахунку, у своїй сукупності підтверджують факт виникнення між сторонами кредитних зобов`язань.

Досліджуючи вказані докази, колегія суддів воходить з наступного.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу було видано 4 кредитних картки, остання з яких зі строком дії до травня 2022 року (а.с. 35).

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 16.09.2020 року заборгованість відповідача перед банком за поточним тілом кредиту складала 20 грн, а за простроченим тілом - 18 745,36 грн (а.с.7-16).

Із виписки по картковому рахунку відповідача убачається, що відповідач користувався грошовими коштами, отриманими від банку на підставі анкети-заяви від 07.02.2014 року, та погашав заборгованість (а.с. 17-33).

При цьому, з наданого банком розрахунку заборгованості, який кореспондується із випискою по картковому рахунку відповідачки, убачається, що банком за період з 07.02.2014 року по 11.11.2020 року за рахунок коштів, внесених відповідачем на погашення кредиту, було списано 23 980,80 грн відсотків за використання кредитного ліміту за різними відсотковими ставками, зокрема, 2,5 %, 2,9%, 3,4 % 3,5 %, 3,6%, а також 350 грн пені.

З огляду на те, що анкета-заява від 07.02.2014 року не містить визначення домовленості сторін про умови кредитування, зокрема, сплату відсотків та пені, порядок їх списання, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку по сплаті заборгованості за тілом кредиту, оскільки суми надходжень, які були сплачені ним на погашення кредиту, і, які банком були безпідставно розподілені на погашення відсотків та пені, перевищують розмір тіла кредиту, заявленого банком до стягнення.

Суд першої інстанції при вирішенні даної справи по суті дійшов правильного висновку про відмову в позові, проте не вірно застосував закон, що регулює спірні правовідносини, не належно дослідив наявні в матеріалів докази, та не звернув уваги на те, що наданий банком розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами (випискою по картковому рахунку) не підтверджує факту існування у відповідача заборгованості перед банком.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення тіла кредиту підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. В решті рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382-384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення тіла кредиту змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура