РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/19132/17

Провадження № 22-ц/4815/11/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах

та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,

позивач ОСОБА_3 ,

позивач ОСОБА_4 ,

позивач ОСОБА_5 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю ДОРІС ООД СЛИВЕН BG

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року у складі судді Харечка С. П., ухвалене в м. Рівне о 17 годині 23 хвилини, повний текст рішення складено 20 січня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ДОРІС ООД СЛИВЕН BG про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я в результаті кримінального правопорушення. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що 04 червня 2012 року о 5 год. 30 хв. По маршруту НД 23км.34+500 поблищу села Нанешти повіту Вранча, Румунія було скоєно ДТП на автобусі марки Сетра, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить транспортній компанії Дорис ООД в м. Сливен, Болгарія. 16 вересня 2015 року судом м. Фокшани, Румунія, було винесено рішення по справі № 875/231/2014, яке передано позивачам через Рівненський міський суд 22 лютого 2016 року, котрим встановлено, що в результаті винних дій ДОРІС ООД СЛИВЕН BG автобус перекинувся і після зіткнення з землею одна пасажирка загинула, інші отримали травми різного ступеня важкості. Позивачі, які теж знаходилися в цьому автобусі, зазнали тілесних ушкоджень, внаслідок чого були госпіталізовані до повітової лікарні м. Вранча, Румунія. В подальшому після надання попередньої медичної допомоги у лікарні м. Вранча, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були відправлені на Україну, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 05.06.12 р., у зв`язку із необхідністю неврологічного лікування для неповнолітнього ОСОБА_6 , було переведено до Спеціалізованої клініки в м. Яси, Румунія у нейрохірургічне відділення, ОСОБА_2 з огляду на вік та неможливість матері про нього турбуватися у зв`язку з фізичними травммами було перевезено до України під опіку бабусі ОСОБА_7 , а ОСОБА_3 та ОСОБА_1 продовжили лікування ще 8 днів та 12.06.12 року медичним транспортом були доставлені до м. Чернівці в Лікарню швидкої медичної допомоги. Там було підтверджено попередні діагнози та продовжено лікування. Таким чином, в результаті аварії, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 понесли матеріальні збитки, включаючи: заробіток (дохід), втрачений ОСОБА_9 внаслідок втрати працездатності, в сумі 47 869 грн., витрати на ліки, медичний транспорт та відновне лікування на суму 22 448,37 грн. Окрім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 потребують щорічного відновного лікування у санаторії, що підтверджується медичними висновками, вартість путівки визначається наперед (ч. 2.ст. 1202 ЦК України) та орієнтовно коштує 8 000 - 10 000 грн. для кожного щорічно, що на найближчі 3 роки складає 60 000 грн. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 потребують відновлювальної терапії для обличчя, що орієнтовно складають 30 000 грн. Окрім того, в результаті аварії, позивачі зазнали майнових втрат, зокрема ОСОБА_9 та ОСОБА_3 та ОСОБА_8 повністю втратили одяг, в якому перебували на момент аварії та змушені були весь час до моменту повернення в Україну перебувати у лікарняному одязі (який до того ж довелося віддати на кордоні). Оскільки, вся сім`я після аварії не мала змоги отримати речі, що вціліли після аварії, то була втрачена також сумка з речами для відпочинку та пледи і подушки з автобуса - загальною вартістю - 5 000 грн. Таким чином, загальна майнова шкода, заподіяна ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в результаті ДТП складає 168 818 грн.

Під час розгляду справи в суді між потерпілими та Страховою компанією ЕВРОНС АД було укладено угоду про відшкодування шкоди на загальну суму 20 000 євро, по 4 000 євро на особу, що є максимальним страховим лімітом. Позивач ОСОБА_1 вказала, що таке відшкодування покриває лише матеріальну шкоду, тоді як позивачі мають право на відшкодування також і моральної шкоди.

Просили суд з урахуванням заяви про уточнення позовних вимоги стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн., на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 800 000 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які передбачають, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, та обґрунтоване тими обставинами справи, які підтверджують, що в Угоді про врегулювання спору від 23 січня 2020 року, укладеній між ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Страховою компанією ЄВРОІНС, позивачі обрали спосіб захисту свого права шляхом звернення до страховика та визначилися з розміром матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 20 000 євро, отримання яких ними не заперечується.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про відшкодування моральної шкоди незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , оскаржили його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечують висновок місцевого суду про те, що позивачами було обрано спосіб захисту свого права шляхом звернення до страховика та отриманням від нього матеріального і морального відшкодування в сумі 20 000 євро. Пояснюють, що юридичною підставою позову є ч.2 ст. 1187 ЦК України, що вказує на існування між сторонами спору деліктних правовідносин. Додають, що ними заявлялося в суді про те, що страхової виплати недостатньо для повного відшкодування заподіяної відповідачем шкоди, а відтак, останній як власник джерела підвищеної небезпеки зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. В частині відшкодування моральної шкоди зазначають, що вона була заподіяна їм кримінальним правопорушенням, вина працівника відповідача у скоєнні якого встановлена рішенням суду. Доводять, що внаслідок ДТП вони всі зазнали значної моральної шкоди, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на момент аварії були неповнолітніми, їхнє психологічні страждання були глибокими та будуть переслідувати їх в подальшому житті; ОСОБА_4 тривалий час через травму не могла спілкуватися з друзями та подорожувати, має страх перед поїздкою на море; ОСОБА_5 має порушення сну через тривалий шок, викликаний ДТП; ОСОБА_8 , окрім фізичних ушкоджень обличчя, шрамів, зазнав душевного болю та переживань, будучи свідком того, що його мати із закривавленим і зраненим обличчям лежить під автобусом і не може вибратися, а потім був змушений з чужими людьми добиратися додому в Україну, залишивши матір і брата у важкому стані; ОСОБА_3 отримав важкі травми голови, які досі тягнуть за собою втрату свідомості та запаморочення, переніс тривалу реабілітацію, та за станом здоров`я внаслідок аварії був позбавлений можливості продовжувати заняття із тенісу та стендової стрільби, був змушений відмовитися від мрії дитинства стати військовим; ОСОБА_9 перебувала понад годину під автобусом поруч померлої жінки, не мала змоги заспокоїти своїх дітей, допомогти їм, досі має панічні атаки при їзді на авто зі швидкістю понад 40 км/год, має місце втрата свідомості, стрибки тиску. Оцінюють розмір моральних страждань в наступному розмірі: ОСОБА_4 150 000,00 грн, ОСОБА_5 150 000,00 грн, ОСОБА_8 100 000 грн., ОСОБА_3 300 000,00 грн, ОСОБА_9 400 000,00 грн. Покликається на ч. 2 ст. 1187 ЦК України щодо обов`язку особи, котра на відповідній правовій підставі володіє джерелом підвищеної небезпеки, відповідати за завдану ним шкоду, та зазначає, що потерпілі як вигодо набувачі, що мають право вимагати від страхової компанії виплатити їм страхове відшкодування, жодним чином не позбавляється свого права вимагати відшкодування школи до особи, яка її завдала, а тому висновок суду про те, що позивачі обрали спосіб захисту шляхом звернення до страхової компанії і з огляду на це відсутні підстави для задоволення позову, є необґрунтованим. З наведених міркувань просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про відшкодування матеріальної шкоди сторонами не оскаржене, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1,4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 16 вересня 2015 року судом м. Фокшани, Румунія ухвалено рішення по справі № 875/231/2014, яке передано позивачам через Рівненський міський суд 22 лютого 2016 року, яким встановлено, що 04 червня 2012 року о 5 год. 30 хв. по маршруту НД 23км.34+500 поблищу села Нанешти повіту Вранча, Румунія було скоєно ДТП на автобусі марки Сетра, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить транспортній компанії Дорис ООД в м. Сливен, Болгарія.

Цим же рішенням суду встановлено, що в результаті винних дій водія автобуса громадянина Болгарії ОСОБА_12 , автобус перекинувся, і після зіткнення з землею одна пасажирка загинула, інші отримали травми різного ступеня важкості.

Згідно ч.6, 7 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала: зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки .

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, тощо. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом, моральні страждання позивачів виникли у зв`язку з діями працівника відповідача водія ДОРІС ООД СЛИВЕН BG ОСОБА_12 , і виявилися у тому, що вони внаслідок неправомірних дій останнього зазнали фізичних ушкоджень в ДТП різного ступеня важкості, були змушені проходити тривале лікування, відновлення та реабілітацію, вживаючи вимушених заходів до налагодження звичайного способу життя, звичних життєвих зв`язків, а також зазнали психологічних травм, які переслідують їх і досі.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Виходячи з норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За положеннями статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтями 9, 22-31, 35, 36 цього Закону визначено, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно враховувати, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, - боржником. При цьому, відшкодовуючи шкоду за боржника, його страховик здійснює страхову виплату - страхове відшкодування потерпілому лише в межах страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності.

Судом встановлено, а також підтверджено апелянтами в апеляційній скарзі, що 23 січня 2020 року між ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Страховою компанією ЄВРОІНС укладено Угоду про врегулювання спору, за умовами якої позивачі обрали спосіб захисту свого права шляхом звернення до страховика та визначилися з розміром матеріальної та моральної шкоди в розмірі 20 000,00 євро, завданої внаслідок ДТП, та в п. 5 якої погодили, що після отримання позивачами цієї суми вони відмовляються від будь-яких претензій в майбутньому чи позовів до суду до Страхової компанії ЄВРОІНС щодо стягнення відшкодування, включаючи штрафи і моральну шкоду (а.с. 192-193, т. ІІ).

Факт отримання позивачами суми страхового відшкодування в розмірі 20 000,00 євро сторонами визнаний та не оспорюється.

В ході розгляду справи позивачі звернулися до суду із заявою від 18 грудня 2019 року про зменшення позовних вимог, зважаючи на часткове позасудове врегулювання спору (а.с. 129, т. ІІ).

В подальшому, 07 лютого 2020 року позивачі подали заяву про уточнення позовних вимог, за результатами розгляду якої судом постановлено ухвалу від 28 вересня 2020 року, де її прийнято до розгляду.

Таким чином, у справі відбулася заміна неналежного відповідача і вимоги позивачів до Страхової компанії ЕВРОІНС АД, туристичної агенції та водія автобуса ОСОБА_12 були зняті.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Апеляційний суд погоджується як із фактом заподіяння позивачам моральної шкоди неправомірними діями відповідача, так і з передбаченим ст. 1194 ЦК України правом звернення до винної особи з вимогою про відшкодування шкоди, якщо ця шкода не в повній мірі покрита страховою виплатою.

Разом з тим, належні, достовірні і достатні докази в розумінні ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження того, що сума 20 000,00 євро, з розрахунку 4 000,00 євро на одну особу, є максимальною сумою відшкодування (страховим лімітом) згідно договору страхування від 28.05.2012 року № 6981 у матеріалах справи відсутні.

Покликання в цій частині апеляційної скарги на Угоду про врегулювання спору від 23 січня 2020 року як на доказ розміру страхового ліміту не є належним доказом, котрим у цьому випадку міг би бути договір страхування.

Наявна в матеріалах справи копія страхового полісу від 28.05.2012 року № 6981 також не місить застереження щодо вказаної суми 4 000,00 євро на одну особу, а тому не може бути підтвердженням страхового ліміту (а.с. 73, т. ІІ).

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд враховує принцип рacta non obligant nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.

Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

Наведені обставини в сукупності не дають можливості суду однозначно стверджувати про те, що кошти, отримані позивачами від Страхової компанії ЕВРОІНС АД в сумі 20 000,00 євро є максимальною сумою відшкодування, що в свою чергу давало б юридичні підстави для стягнення різниці між заявленою і підтвердженою сумою шкоди та сумою виплаченого страхового ліміту із винної особи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України(ч.1ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи обставини справи у їх взаємозв`язку з нормами закону, котрими ті регулюються, оцінюючи відсутність доказів на підтвердження заявлених апеляційних вимог, апеляційний суд вважає, що місцевим судом за встановлених обставин та наявних доказів правомірно відмовлено у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 липня 2022 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. О. Гордійчук

С. С. Шимків