Справа №627/896/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2022 р. смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бугаєнко І.В.,

з участю секретаря Сургай М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ заяву ОСОБА_1 , представник заявника - адвокат Цуркан Віктор Іванович, стягувач ОСОБА_2 , заінтересована особа Краснокутський відділ державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Цуркана В.І. звернувся до Краснокутського районного суду Харківської області із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в якій просить: 1) визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ виданий Краснокутським районним судом Харківської області від 03.09.2018 р. №627/896/18 (2-н/627/12/2018) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 3 серпня 2018 року до досягнення дитиною повноліття; 2)провести стягнення безпідставно стягнутих з боржника ОСОБА_1 за виконавчим документом у вигляді судового наказу Краснокутського районного суду Харківської області від 3.09.2018 р. №627/896/18 (2-н/627/12/2018) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 3 серпня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, за розрахунками Краснокутського ВДВС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відповідно до витребуваної довідки про фактичний розмір стягнутих аліментів та виконавчих витрат, пов`язаних з організацією виконавчого провадження; 3) повернути ОСОБА_1 з державного бюджету стягнутий судовий збір на користь держави в розмірі 176,20 грн. на виконання судового наказу Краснокутського районного суду Харківської області від 3.09.2018 р. №627/896/18 (2-н/627/12/2018); 4) стягнути зі стягувача на користь заявника (боржника) судові витрати пов`язаної з розглядом цивільної справи.

Заява мотивована тим, що судовим наказом Краснокутського районного суду Харківської області від 03.09.2018 року №627/896/18 (2-н/627/12/2018) задоволено заяву ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 03 серпня 2018 року до досягнення дитиною повноліття та стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь, держави в розмірі 176,20 грн. На підставі пред`явленого виконавчого документа Краснокутським ВДВС відкрито виконавче провадження №57380371.

Представник заявника зазначає, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 17.12.2021 року №627/335/21 (2/627/268/2021) задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Краснокутського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, про оспорювання батьківства за відсутності кровного споріднення між собою, записаною батьком, і неповнолітньою дитиною. Виключено відомості про батьківство громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису № 100 від 4.09.2012 року про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як батька дитини, внесених до паперового носія актового запису цивільного стану та Державного реєстру актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції Харківської області, та у наступному зміненого на підставі заяви ОСОБА_1 від 17.11.2015 року про визнання батьківства зі зміною відомостей про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду набрало законної сили без апеляційного оскарження та перегляду.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 05.04.2022 року заяву ОСОБА_1 в рамках розгляду цивільної справи № 627/896/18 (провадження №6/627/6/2022) передано в провадження судді Вовк Л.В./а.с.33/.

06.04.2022 року суддею Краснокутського районного суду Харківської області Вовк Л.В. подано заяву про самовідвід, яку того ж дня ухвалою судді Вовк Л.В. задоволено. Справу передано до канцелярії Краснокутського районного суду Харківської області для передачі її іншому судді в порядку автоматизованого розподілу, згідно зі ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2022 року цивільну справу № 627/896/18 (провадження №6/627/6/2022) передано в провадження судді Бугаєнко І.В.

Ухвалою судді Краснокутського районного суду Харківської області Бугаєнко І.В. від 11 квітня 2022 року заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, справу призначено до розгляду на 14.04.2022 року.

12 квітня 2022 року від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Цуркана В.І. до суду надійшло клопотання про витребування доказів /а.с.49-51/.

13 квітня 2022 року до суду надійшла заява стягувача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, в якій зазначила, що у зв`язку з тим, що є загроза здоров`ю, життю та безпеці, просить відкласти розгляд справи без визначення наступної дати судового засідання на період воєнного часу; просила не розглядати клопотання про витребування доказів, надати можливість ознайомитися з матеріалами справи /а.с.53/.

Крім того, 13 квітня 2022 року до суду надійшло клопотання представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Цуркана В.І. про відкладення (перенесення) розгляду справи, в якому зазначає про наявність обставин, які позбавляють можливості підготуватися до судового розгляду на 14.04.2022 року /а.с.56-58/.

Слухання справи відкладено на 06.05.2022 року.

06.05.2022 року від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Цуркана В.І. до суду надійшла заява від 05.05.2022 року про проведення судового засідання у його відсутність та у відсутність заявника.

06.05.2022 року від представника стягувача ОСОБА_2 - адвоката Сліпенчук Н.А. до суду надійшла заява від 05.05.2022 року про проведення судового засідання у її відсутність та у відсутність стягувача, проти задоволення клопотання представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Цуркана В.І. про витребування доказів не заперечувала /а.с.126/.

Ухвалою судді Краснокутського районного суду Харківської області Бугаєнко І.В. від 06 травня 2022 року клопотання представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Цуркана В.І. про витребування доказів задоволено. Витребувано з Краснокутського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) наступні докази: довідку розрахунок про суми примусово стягнутих з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої дитини за весь час примусового виконання судового рішення (наказу суду) про стягнення аліментів, починаючи з дня відкриття виконавчого провадження до часу припинення стягнення, якщо таке припинення мало місце; довідку розрахунок стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та інших витрат, пов`язаних з організацією примусового виконання судового рішення (наказу суду) про стягнення аліментів за заявою ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої дитини за весь час примусового виконання в межах виконавчого провадження про стягнення аліментів, починаючи з дня відкриття виконавчого провадження та до часу припинення стягнення, якщо таке припинення мало місце; належним чином завірену копію виконавчого провадження про стягнення аліментів. Витребувано з архіву Краснокутського районного суду Харківської області цивільну справу № 627/896/18 провадження № 2-н/627/12/2018 для огляду в судовому засіданні.

Розгляд справи призначено на 24.05.2022 року.

16 травня 2022 року на виконання ухвали Краснокутського районного суду Харківської області від 06.05.2022 року начальником Краснокутського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) надано виконавче провадження АСВП 57380371 та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

24 травня 2022 року у відкритому судовому засіданні представником стягувача ОСОБА_2 - адвокатом Сліпенчук Н.А. було заявлено клопотання про відкладення справи через наявну необхідність бути присутньою в іншому судовому засіданні. Судом клопотання задоволено, розгляд справи відкладено на 13.06.2022 року.

13 червня 2022 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з перебуванням головуючого судді Бугаєнко І.В. у щорічній відпустці. Розгляд справи було призначено на 08.07.2022 року.

На підставі зазначеного, неодноразові нарікання з боку представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Цуркана В.І. у своїх письмових зверненнях до суду щодо нібито необґрунтованого затягування судом розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, спростовуються наведеними вище відомостями, які свідчать про безпідставність таких звинувачень.

Заявник (боржник) ОСОБА_1 та його представник - адвокат Цуркан В.І. у відкрите судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи судом повідомлені, про причини не явки не повідомили. В матеріалах справи містяться заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Цуркана В.І. від 14.04.2021 року, 06.05.2022 року та від 24.05.2022 року, в яких він не заперечує проти розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, без його участі та участі заявника, за умови витребування документальних доказів надання суду повної інформації про стягнення аліментів (суму стягнення) і супутніх витрат, пов`язаних з виконавчим провадженням про стягнення аліментів, та можливості вирішення заяви, якщо це не порушує процесуальних прав інших учасників.

Стягувач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Сліпенчук Н.А. у відкрите судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи судом повідомлялися, від представника стягувача ОСОБА_2 - адвоката Сліпенчук Н.А. 16.06.2022 року надійшла заява про розгляд справи без їх участі, у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню просить відмовити, витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн. 00 коп. просить стягнути із заявника (боржника) на користь стягувача. В матеріалах справи міститься відзив від 25.04.2022 року.

У відзиві представник стягувача - ОСОБА_8 зазначає, що в 2010-2011 роках ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у близьких статевих відносинах, після чого остання завагітніла. При реєстрації народження дитини Стягувач вказала прізвище дитини « ОСОБА_9 », а по-батькові « ОСОБА_10 » - за іменем свого рідного батька. У 2015 року Сторони знову вступили у близькі відносини, у зв`язку з чим «26» червня зареєстрували шлюб. Згодом Боржник ініціював добровільне визнання батьківства, у зв`язку з чим 17.11.2015 року Краснокутським РВ ДРАЦС видано повторне свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1 , але із зазначенням батьком ОСОБА_11 . Згодом відносини між сторонами почали погіршуватись, Боржник уникав обов`язку щодо утримання дитини, внаслідок чого стягувач звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, на підставі чого 03.09.2018 року Краснокутським районним судом Харківської області видано відповідний судовий наказ (справа №627/896/18). Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 22.01.2019 року у справі №627/897/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. 17.12.2021 року рішенням Краснокутського районного суду Харківської області позовні вимоги ОСОБА_1 про виключення відомостей про батьківство ОСОБА_1 , з актового запису №100 від 04.09.2012 року про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як батька дитини і внесення змін до паперового носія актового запису цивільного стану та Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження дитини ОСОБА_6 задоволено. Зазначає, що заява боржника не містить матеріально-правових та процесуально-правових підстав для звернення з огляду на наступне. Наведені боржником обставини щодо помилковості видачі судом виконавчого листа не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Тому вважає, що в задоволенні заяви боржника слід відмовити. Зазначає, що вимога про стягнення зі стягувача на користь боржника «безпідставно одержаних» за виконавчим документом грошових коштів суперечить положенням ст. 1215 ЦК України, ст. 445 ЦПК України та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду. При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. Звертає увагу на той факт, що саме Боржник ініціював визнання батьківства над дитиною шляхом підписання заяви про визнання батьківства. Вищенаведене свідчить, що ОСОБА_1 свідомо здійснив своє волевиявлення щодо визнання його батьком дитини. Окрім цього, у рішенні Краснокутського районного суду Харківської області від 17.12.2021 року міститься опис обставин справи, згідно з якими Стягувачка дізналась про відсутність кровного споріднення між сином та Боржником вже після проведення ДНК-тесту у відповідній справі. Натомість, на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, даний факт відповідачці не був відомий. З огляду на викладене, підстави для повороту виконання відсутні. Враховуючи вищенаведене та об`єктивні обставини справи, а саме - наявність близьких стосунків між сторонами (які в дійсності могли мати наслідком народження дитини), як зазначив сам боржник у позові про оспорювання батьківства, то відомості щодо відсутності батьківства ОСОБА_1 стосовно дитини ОСОБА_4 не були завідомо неправдивими на момент видання судового наказу про стягнення аліментів.

Представник заінтересованої особи Краснокутського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у відкрите судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відділу, прохала ухвалити рішення на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 443 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутність учасників справи та інших осіб.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є видом виконавчого документу. Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як встановлено судом, 03.09.2018 року Краснокутським районним судом Харківської області було видано судовий наказ № 627/896/18, згідно з яким ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_12 аліменти на утримання дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 03 серпня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 176 (сто сімдесят шість) грн. 20 коп. рішення ніким не оскаржувалось та набуло законної сили, про що свідчать оглянуті судом, за клопотання представника заявника (боржника) ОСОБА_1 адвоката Цуркана В.І., матеріали цивільної справи № 627/896/18 (провадження № 2-н/627/12/2018).

08.10.2018 року постановою головного державного виконавця Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Безверхою Г.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 57380371 з виконання судового наказу № 627/896/18 від 03.09.2018 року /том 1, а.с.10 звороту-11/.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 17.12.2021 року, яке набрало законної сили 07.02.2022 року, справа № 627/335/21 виключено відомості про батьківство громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису № 100 від 04.09.2012 року про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як батька дитини, внесених до паперового носія актового запису цивільного стану та Державного реєстру актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції Харківської області, та у наступному зміненого на підставі заяви ОСОБА_1 від 17.11.2015 року про визнання батьківства зі зміною відомостей про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внесено зміни до паперового носія актового запису цивільного стану та Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в актовому записі №100 від 04.09.2012 року внесеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції Харківської області, з поверненням у попередній стан відомостей про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за прізвищем на « ОСОБА_9 », по-батькові на « ОСОБА_10 », ім`я дитини ОСОБА_14 - залишити незмінним, з внесенням відповідних змін до Книги Реєстрації народжень /том 1, а.с.15-21, 96-102/.

Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 11.02.2022 року становить 481 грн. 20 коп., з боржника стягнуто витрати за користування АСВП 69,00 грн. /том 2, а.с. 69/.

11.02.2022 року до Краснокутського ВДВС у Богодухівському районі Харківської області СМУЮ (м.Харків) надійшла заява ОСОБА_2 , відповідно до якої остання просить повернути без подальшого виконання судовий наказ № 627/896/18 від 03.09.2018 року виданий Краснокутським районним судом Харківської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на її користь на утримання дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Претензій до сплати аліментів не має /том 2, а.с. 69 зворот/.

Постановою головного державного виконавця Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Безверхою Г.В. від 11.02.2022 року судовий наказ № 627/896/18 від 03.09.2018 року виданий Краснокутським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_12 аліментів на утримання дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернуто стягувачу. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення /том 2, а.с. 70/.

За клопотанням представника заявника ОСОБА_1 адвоката Цуркана В.І. судом було здійснено огляд електронного серверу АСВП Міністерства юстиції України по примусовому виконанню судового наказу № 627/896/18 від 03.09.2018 року виданого Краснокутським районним судом Харківської області ВП№57380371, з якого вбачається наступна інформація: «дата відкриття: 08.10.2018. Стан ВП: Завершено».

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Норма ч. 2 ст. 432 ЦПК України має чітку конструкцію й передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Як роз`яснено у Інформаційному листі, підготовленому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" від 25 вересня 2015 року необхідно звернути увагу судів, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зважаючи на те, що грошові кошти у розмірі 85 702,03 грн. були набуті у період з 03.08.2018 по 11.02.2022 року, як аліменти на утримання дитини на підставі судового наказу Краснокутського районного суду Харківської області у справі №627/896/18 від 03.09.2018 року, який боржником ОСОБА_1 не оскаржувався та набрав законної сили, отже, аліментні виплати не є такими, що набуті безпідставно; відсутні і достовірні докази недобросовісного їх набуття ОСОБА_15 , відтак, відсутні і правові підстави для стягнення їх з останньої на користь ОСОБА_1 як таких, що набуті безпідставно. Отже, і стягнення за судовим наказом №627/896/18 від 03.09.2018 року проводилися на законних підставах.

За таких обставин суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання судового наказу №627/896/18 від 03.09.2018 року виданого Краснокутським районним судом Харківської області таким, що не підлягає виконанню, як відсутні і підстави для задоволення вимог заявника про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів за весь період їх стягнення за спірним судовим наказом. Як наслідок не підлягають задоволенню і вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 судового збору в розмірі 176 грн. 20 коп. та мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 69,00 грн., які є похідними від основної вимоги.

Фактично вимоги заявника ОСОБА_1 про повернення сплачених аліментів на підставі ст. 1212 ЦК України зводяться до повороту виконання, тоді як відповідно до ч. 2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається, незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Так, за приписами зазначеної норми поворот виконання у справах про аліменти може мати місце за умови, якщо рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Однак, в ході розгляду заяви ОСОБА_1 таких обставин, які б свідчили про наявність обставин для застосування судом повороту виконання (будь то наявність відомостей, що судовий наказ було обґрунтово на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях наданих стягувачем ОСОБА_2 ), в ході розгляду справи судом встановлено не було, відтак, відсутні і підстави для застосування повороту виконання.

Щодо стягнення сплачених судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відмовлено, відсутні підстави і для стягнення судових витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Що стосується питання про стягнення судових витрат на правову допомогу заявлених представником стягувача ОСОБА_2 - адвокатом Сліпенчук Н.А., суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що стягувачу надавалася правнича допомога адвокатом Сліпенчук Н.А. (свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ № 001556 від 31.05.2019 року) на підставі договору про надання правової допомоги №5-04/22 від 15.04.2022 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається із Договору про надання правової допомоги №5-04/22 від 15.04.2022 року, сторони погодили, що вартість послуг становить 20 000, 00 грн. 12 000, 00 грн. від якої сплачується при підписанні даного договору, 8 000,00 грн. після отримання рішення у справі. Вартість послуг сплачується клієнтом готівковим або безготівковим способом.

З акту наданих послуг № 1 від 15.04.2022 року вбачається, що виконавець надала клієнту наступні послуги: правовий аналіз заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, аналіз актуальної судової практики та подання відзиву на заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з довідки №3 від 15.04.2022 року, адвокат підтверджує факт отримання коштів від клієнта ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги № 5-04/22 від 15.04.2022 року та Акта наданих послуг № 1 від 15.04.2022 року за правовий аналіз заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, аналіз актуальної судової практики та подання відзиву на заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у розмірі 12 000,00 грн.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2020 р. по справі № 727/4597/19 вирішено проблему щодо факту неоднозначного (різного) підходу судів до визначення переліку, видів та форми документів, які підтверджують понесення учасником судової справи витрат на правничу допомогу, шляхом визначення переліку та видів документів, які мають враховуватися судами, як належні та допустимі докази підтвердження понесених учасником витрат на професійну правничу допомогу.

Так, у згаданій постанові колегією суддів зроблено висновки, що профільний закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а оскільки адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність до них не можуть бути застосовані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, оскільки останні не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку та не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

У вказаній постанові Верховний Суд також зазначає, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката та одночасно доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Отже, як випливає з вищевикладеної позиції Верховного Суду, видана адвокатом квитанція, довідка або інший документ, складений у довільній формі на підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги разом із договором про надання правової допомоги (актами виконаних робіт тощо) є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу.

Як вже було зазначено судом вище, відповідно до Договору про надання правової допомоги, сторони погодили, що вартість послуг становить 20 000, 00 грн., з яких 12 000, 00 грн. було фактично сплачено клієнтом при підписанні даного договору, 8 000,00 грн. після отримання рішення у справі.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Дослідивши матеріали справи та зміст поданих стягувачем та її представником документів, суд вважає співмірними наданий адвокатом Сліпенчук Н.А. обсяг послуг з їх вартістю (20 000 грн.), враховуючи фактичний вид правової допомоги зі складністю справи та затраченим часом на надання таких послуг.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним стягнути із заявника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 судові витрати за надання професійної правничої допомоги при розгляді справи у суді в розмірі 20 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258-260, 354, 355, 432 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Цуркан Віктор Іванович, стягувач ОСОБА_2 , заінтересована особа Краснокутський відділ державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 (двадцять тисяч гривень) 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

СУДДЯ Бугаєнко І. В.