Справа № 462/2240/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

08 липня 2022 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі:

головуючого-судді Ліуша А.І.

з участю секретаря Настасяк Х.І.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом про визнання квартири особистою приватною власністю подружжя покликаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2003 року до 21 серпня 2008 року. За час перебування у шлюбі її батьками для неї за власні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 . Оскільки така квартира була придбана за час шлюбу, однак не за рахунок спільних коштів, а за рахунок коштів її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , просить визнати об`єктом права особистої приватної власності ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2003 року до 21 серпня 2008 року.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У відповідності до договору купівлі-продажу квартири ВСЕ №315817 від 18 жовтня 2005 року ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 продали квартиру АДРЕСА_2 за 24929,00 грн.

Також, згідно з договором купівлі-продажу квартири ВСЕ №315816 від 18 жовтня 2005 року ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 за 13084,00 грн.

Крім того, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснили, що є батьками ОСОБА_1 та після одруження ОСОБА_1 з ОСОБА_2 вони проживали у належній їм квартирі АДРЕСА_2 . Однак, у відповідача ОСОБА_2 були борги у 2005 року, внаслідок чого вони вирішили продати належну їм квартиру АДРЕСА_2 та за отримані кошти придбати для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 меншу квартиру, а решту коштів спрямувати на погашення боргів ОСОБА_2 . У день продажу квартири АДРЕСА_2 , вони надали кошти ОСОБА_1 для придбання квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира була придбана повністю за належні їм кошти та саме для ОСОБА_1 .

Оцінюючи покази свідка, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Суд вважає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18).

Внаслідок наведеного, оскільки позивач ОСОБА_1 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 під час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , однак за кошти її батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які надали такі саме позивачу ОСОБА_1 з метою придбання нею даної квартири, суд вважає, що квартиру АДРЕСА_1 слід визнати об`єктом права особистої приватної власності позивача ОСОБА_1 .

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Внаслідок наведеного, суд вважає, що з відповідачів слід стягнути на користь позивача 7970,00 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд , -

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права особистої приватної власності ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7970 /сім тисяч дев`ятсот сімдесят/ гривень 00 копійок судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: /підпис/ А.І. Ліуш

Копія вірна.

Суддя: А.І. Ліуш