Справа № 461/818/21 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/3475/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м.Львів

Справа № 461/818/20

Провадження № 22ц/811/3475/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 14 червня 2021 року у складі судді Радченка В.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», з участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В., Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Русецького П.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

2 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. було видано виконавчий напис про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» грошових коштів. Вищезазначений виконавчий напис було направлено на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Київ - Русецького П.С., який 14 вересня 2020 року відкрив виконавче провадження №62951636, про що була винесена відповідна постанова. Зазначає, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження не отримував, а тому не знав про те, що приватним виконавцем Русецьким П.С. було відкрито зазначене виконавче провадження. Наприкінці грудня 2020 року він звернув увагу на те, що отримав заробітну плату у меншому розмірі, ніж зазвичай. Коли звернувся за роз`ясненням до бухгалтерії підприємства, йому повідомили, що з нього на підставі постанови приватного виконавця міста Києва із заробітної плати утримується заборгованість. Не будучи обізнаним з правових питань і не маючи жодних відомостей про те, на яких підставах у м.Києві відкрито виконавче провадження, він звернувся до адвоката Редько С.М. за наданням правової допомоги. 30 грудня 2020 року між ним та адвокатом Редько С.М. було укладено договір про надання правової допомоги №67-20. На виконання умов договору було здійснено адвокатський запит до приватного виконавця Русецького П.С. з проханням надати копії документів виконавчого провадження №62951636. 27 січня 2021 року на поштову адресу адвоката Редько С.М. надійшов лист приватного виконавця Русецького П.С. від 22 січня 2021 року разом з копіями документів. На теперішній час виконавче провадження №63230101 відкрито, проводиться стягнення із його заробітної плати, крім того постановою від 3 вересня 2020 року було накладено арешт на всі його кошти. Вважає, що його права, свободи та законні інтереси порушено, а виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19 травня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., зареєстрований в реєстрі за №1129, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості у розмірі 302 195, 10 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує ТзОВ ФК «Інвест Хаус». В апеляційній скарзі посилається на те, що судом помилково та передчасно встановлено обставини щодо сплати позивачем суми за професійну правничу допомогу, а також самого розміру такої суми, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що стало причиною невідповідності законності та обґрунтованості судового рішення. Звертає увагу, що суд першої інстанції, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, не прийняв до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, прийшов до помилкових та передчасних висновків, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 15 000 грн. Щодо отримання повідомлення (виклику) ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у судове засідання, зазначає, що таке повідомлення повинне було здійснене шляхом направлення повістки засобами поштового зв`язку на юридичну адресу ТОВ «ФК «Інвест Хаус». Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась судом належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду.

Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, судом розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик сторін в судове засідання, однак сторони в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик сторони вважаються повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Окрім того, ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 червня 2022 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Однак, ОСОБА_2 на з`явився в судове засідання.

Виходячи з того, що сторони належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, суд ухвалив проводити розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі даних та доказів, достатніх для постановлення рішення.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 1 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «КредитпромБанк» укладено кредитний договір №31/13/07-А. Правонаступником ВАТ «КредитпромБанк» за договором №31/13/07-А, став АТ «Дельта Банк».

Відповідно до договору про відступлення права вимоги №1991/К, право вимоги за цим кредитним договором перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус».

19 травня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за №1129, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованість за кредитним договором №31/13/07-А від 1 червня 2007 у розмірі 302 195,10 грн., з яких: сума заборгованості за відсотками за користування кредитом становить 243 084,36 грн.;зі сплати 3% річних - 58 810,73 грн.; сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Русецьким П.С. від 3 вересня 2020 року відкрито виконавче провадження №62951636 з виконання виконавчого напису №1129 від 19 травня 2020 року про стягнення на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості, що виникла по кредитному договору №31/13/07-А від 1 червня 2007 року з відповідними додатками, договору купівлі-продажу прав вимог, укладеного між ПАТ «КредитпромБанк» та ПАТ «Дельта Банк» 20 травня 2013 року, договору купівлі-продажу прав вимог №1991/К, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» 4 жовтня 2019 року, за період з 8 травня 2017 року по 8 травня 2020 року в розмірі 302 195,10 грн.

Постановою приватного виконавця від 7 грудня 2020 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ( ОСОБА_1 ) у виконавчому провадженні №62951636 з виконанням виконавчого напису №1129 від 19 травня 2020 року.

3 вересня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №62951636 з виконанням виконавчого напису №1129 від 19 травня 2020 року, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 цього Закону порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України.

На час виникнення спірних правовідносин була чинною Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 3 березня 2004 року (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Згідно із п.19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія.

Відповідно до п.283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява. У разі якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Згідно із п.284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо, зокрема, подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Ця умова перевіряється на підставі наданих документів, що вказані в Переліку і які підтверджують існування зобов`язання та безспірність заборгованості.

Згідно із ст. 49 Закону України «Про нотаріат» (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) за відсутності безспірності суми заборгованості нотаріус повинен був відмовити у вчиненні нотаріальної дії.

У ст. 88 цього Закону передбачено умову вчинення виконавчого напису: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Для одержання виконавчого напису відповідно до п.1 Переліку документів (в редакції, яка діяла станом на дату вчинення виконавчого напису), за якими стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 61-884св 17 відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Встановлено, що на підставі виконавчого напису №1129 приватний виконавець Русецький П.С. відкрив виконавче провадження №62951636, за яким загальна сума, яка підлягає стягненню, становить 302 195, 10 грн., вважаючи, що виконавчий напис вчинено правомірно на підставі безспірності заборгованості.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Суду не надано доказів того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом проведено перевірку та встановлено безспірність боргу.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження факту направлення вимоги або повідомлення стягувача про наявність заборгованості, а також відсутні відомості, які б свідчили про відсутність спору щодо заборгованості.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Безспірною є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована.

Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Судом встановлено, що заборгованість позивача перед відповідачем на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Вчинення виконавчого напису нотаріусом з порушенням вимог закону порушує права та інтереси позивача.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Колегія суддів також враховує наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Є встановленим, що кредитний договір укладено в простій письмовій формі.

Відповідно до ст. 18 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису - це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року у справі № 826/20084/14 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України, з участю третіх осіб: Нотаріальної палати України, ОСОБА_5 , ПАТ «КБ «Надра», ПАТ «КБ «ПриватБанк», ПАТ «КБ «Альфа-Банк» про визнання незаконними та скасування пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, скасовано вказану постанову суду першої інстанції. Ухвалено визнати незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу»; п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року у задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами відмовлено та залишено рішення суду без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приват Банк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року.

Постанова № 662, якою внесено зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

При прийнятті постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року суд бере до уваги також положення п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 19 травня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 щодо кредитного договору, укладеного між банком та позивачем у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення належить визнати таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Згідно із постановою Верховного Суду від 21 вересня 2021 року (справа № 910/10374/17), оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки такий договір не посвідчений нотаріально.

Оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат мотивовано наступним.

Як передбачено ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.134 цього Кодексу разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представником позивача до позовної заяви долучено копію договору на надання професійної правничої допомоги (адвокатських послуг) №_67_-20 від 30 грудня 2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Редька С.М. та акт виконаних робіт до договору на надання правової допомоги (адвокатських послуг) №67-20 від 30 грудня 2020 року на суму 15 000 грн.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стороною відповідача у відзиві на позовну заяву висловлено заперечення щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, так як такі нічим не підтверджено. Суд зазначив, що це спростовується наявними в справі документами. Розмір судових витрат, понесених на правничу допомогу, позивачем доведено, а відповідачем не надано належного обґрунтування та доведення неспівмірності витрат, як того вимагає ч.5,6 ст. 137 ЦПК України.

Позивачем сплачено судовий збір при поданні позову у сумі 908 грн. та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову, всього 1 362 грн. Зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позов підлягає до задоволення.

Разом з тим, у резолютивній частині оскаржуваного рішення двічі зазначено про стягнення судового збору, що не можна вважати правильним.

Відтак, із оскаржуваним рішенням в частині підставності позову та його задоволення, стягнення витрат на правничу допомогу і сплаченого судового збору в сумі 1 362 грн. належить погодитися. З резолютивної частини оскаржуваного рішення належить виключити абзац четвертий щодо повторного стягнення судового збору.

Керуючись ст. 367, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2021 року змінити.

З резолютивної частини рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 червня 2021 року виключити абзац четвертий щодо стягнення з ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1 362 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 червня 2022 року.

Головуючий ________________________Т.І.Приколота

Судді_____________Ю.Р.Мікуш ______________Р.В.Савуляк