Справа № 157/1532/21 Головуючий у 1 інстанції: Антонюк О. В.
Провадження № 22-ц/802/729/22 Категорія: 79 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширської міської ради Волинської області про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні, за апеляційною скаргою Камінь-Каширської міської ради Волинської області на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 24 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 1 жовтня 1994 року по 10 листопада 2015 року вона працювала на виборній посаді секретарем Черченської сільської ради Камінь-Каширського району та з 2 березня 2016 року по 18 грудня 2020 року - секретарем виконавчого комітету Черченської сільської ради.

18 грудня 2020 року її повноваження секретаря виконавчого комітету завершилися відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». При звільненні орган місцевого самоврядування перед нею мав заборгованість за невикористану відпустку в кількості 501 календарний день за період роботи з 2002 по 2015 роки та в кількості 214 календарних днів за період роботи з 2016 по 2020 роки.

18 березня 2021 року на її рахунок надійшли кошти в сумі 54060 грн 05 коп. Порівнюючи обсяги виплачених коштів за невикористану відпустку, вона виявила, що відповідач має перед нею заборгованість за не використану відпустку за період роботи з 2002 по 2015 роки в кількості 501 календарний день. Розрахунок невикористаної відпустки за вищевказаний період роботи в кількості 501 календарний день надала їй в.о. головного бухгалтера сільської рада ОСОБА_2 , яка повідомила про те, що бухгалтерія міської ради до уваги розрахунок не взяла, оскільки вона звільнена 10 листопада 2015 року.

Рішенням Камінь-Каширської міської ради «Про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Камінь-Каширської міської ради» від 04 грудня 2020 року №2/26, Черченську сільську раду реорганізовано шляхом приєднання до Камінь-Каширської міської ради, в результаті чого майно, права та обов`язки Черченської сільської ради перейшли до Камінь-Каширської міської ради.

Позивач вказує, що в день звільнення ніхто письмово не повідомив їй про нараховані суми та не здійснив виплату належних їй коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Зазначала, що має право на отримання невиплаченої їй компенсації за невикористані дні відпустки за період роботи з 2002 по 2015 роки, всього за 501 календарний день, і така компенсація мала бути виплачена у день її звільнення, але цього зроблено не було, як і після її неодноразових звернень.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просила суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні відпустки за період роботи з 2002 року по 2015 рік всього за 501 календарний день.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 24 травня 2022 року позов задоволено.

Зобов`язано Камінь-Каширську міську раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 501 календарний день невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 2002 року по 10 листопада 2015 року.

Стягнуто з Камінь-Каширської міської ради на користь ОСОБА_1 4000 гривень судових витрат. Стягнуто з Камінь-Каширської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, Камінь-Каширська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправильно досліджено докази у справі, а саме особові рахунки на працівників Черченської сільської ради. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 не використала щорічні відпустки з 2002 по 2015 роки саме з об`єктивних та незалежних від неї причин. Апелянт вказує, що позивачка не довела законність заявлених нею вимог, не обґрунтувала їх належними та допустимими доказами.

У відзив на апеляційну скаргу позивач заперечила доводи скарги та просила залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 з 01 жовтня 1994 року прийнята на посаду заступника голови виконкому Черченської сільської ради із прийнятям присяги державного службовця та присвоєнням 11 рангу державного службовця ( а.с.7).

З 17 квітня 1998 року ОСОБА_1 обрана секретарем Черченської сільської ради. 01 серпня 2001 року прийняла присягу посадової особи органу місцевого самоврядування, а 27 вересня 2001 року їй присвоєно 11 ранг посадової особи орану місцевого самоврядування (а.с.8).

З 15 квітня 2002 року позивач працювала на посаді секретаря Черченської сільської ради. 01 березня 2006 року присвоєно 10 ранг, а 01 січня 2007 року 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Рішенням сесії Черченської сільської ради № 1/1 від 10 листопада 2015 року ОСОБА_1 була звільнена у зв`язку із закінченням строку повноважень ради, відповідно до п. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що підтверджується копією трудової книжки.

З рішення Камінь-Каширської міської ради VІІІ скликання від 4 грудня 2020 року № 2/26 «Про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Камінь-Каширської міської ради» (а.с. 12) та додатку 1 до цього рішення (а.с. 13) вбачається, що Черченську сільську раду Камінь-Каширського району було реорганізовано шляхом приєднання до Камінь-Каширської міської ради, остання є правонаступником всього майна, прав та обов`язків вказаної сільської ради.

Відповідно до заяв від 18 серпня 2021 року та від 23 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до голови Камінь-Каширської міської ради із питанням виплати їй невиплаченої заборгованості з невикористаної відпустки за період з 2002 по 2015 рік.

Отже, предметом спору є стягнення коштів у вигляді неотриманої компенсації на невикористані дні відпустки, які мали бути нараховані та виплачені позивачу у період з 2002 року по 2015 рік, коли вона працювала на посаді секретаря сільської ради, тобто перебувала на публічній службі.

З огляду на вказане можна зробити наступний висновок.

Статтею 125 Конституції України закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Апеляційний суд приймає до уваги, що, вирішуючи питання до якого суду звертатись, адміністративного чи загального, слід визначити суб`єктний склад правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 815/6096/17 викладена правова позиція, згідно з якою при наданні спору статусу публічно-правового з приводу вказаних правовідносин необхідно встановити наявність таких підстав: 1) чи проходила особа конкурс на заняття вакантної посади; 2) чи складала така особа присягу посадової особи; 3) чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад.

Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, такі спори стосуються працівників всіх державних інституцій, які виконують завдання і функції держави та місцевого самоврядування. Разом з тим, для визначення чи відноситься та чи інша посада до посад публічної служби, слід у кожному конкретному випадку аналізувати відповідне спеціальне законодавство, що регулює відповідну діяльність. Зокрема законами, що регулюють питання прийняття громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби є Закони України: «Про державну службу»; «Про службу в органах місцевого самоврядування»; «Про Національну поліцію»; «Про військовий обов`язок і військову службу»; «Про судоустрій і статус суддів»; «Про прокуратуру» тощо.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Одночасно відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, в спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Крім того, як вказано ВП ВС у постанові від 22.08.2018 у справі №724/1656/16-ц, критеріями віднесення тієї чи іншої особи до осіб публічної служби визначено наявність запису в трудовій книжці особи про складення Присяги державного службовця (посадової особи органу місцевого самоврядування) та присвоєння відповідного рангу, наявність виплати сум за ранг у загальній сумі заробітної плати. Спір про внесення змін до запису в трудовій книжці, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, що спричинені порушенням трудових прав та звільненням з посади у зв`язку із закінченням повноважень голови сільради на підставі ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та ЗУ «Про добровільне об`єднання територіальних громад» є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виник щодо звільнення з публічної служби, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі підлягає до закриття, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частинами 1, 2 ст. 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З урахуванням наведених положень процесуального законодавства та правових висновків Верховного Суду, а також предмету спору в цій справі, апеляційний суд вважає, що даний спір відноситься до юрисдикції адміністративного суду та має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства за нормами КАС України, оскільки є пов`язаним із проходженням позивачем публічної служби (в органах місцевого самоврядування), так як позивач склала присягу посадової особи органу місцевого самоврядування в якому тривалий час проходила публічну службу, їй було присвоєно відповідний ранг.

Відтак, рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 24 травня 2022 у даній справі слід скасувати та прийняти постанову про закриття провадження у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Отже, відповідні позовні вимоги можуть бути пред`явлені позивачем у порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, слід роз`яснити позивачу, що згідно ч. 4 ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи,.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Отже, позивач вправі протягом 10 днів з моменту отримання цієї постанови звернутися до Волинського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Камінь-Каширської міської ради Волинської області задовольнити частково.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 24 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширської міської ради Волинської області про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні скасувати.

Провадження в даній цивільній справі закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд її позовних вимог про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

ОСОБА_1 вправі протягом 10 днів з моменту отримання цієї постанови звернутися до Волинського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 липня 2022 року.

Головуючий

Судді