П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року м. Київ

Справа № 362/3827/20

Провадження: № 22-ц/824/2008/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Іжаковського Олега Валерійовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ковбеля М.М.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.06.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 500947505 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 19621,37 грн зі сплатою 15.99 % річних.21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту № 500947505 від 17.06.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачкою. 26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500947505 від 17.06.2014 року. 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту № 500947505 від 17.06.2014 року. Отже, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. За період користування кредитними коштами позичальницею здійснено часткове погашення основної суми кредиту, проте не в повному обсязі. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з відповідачки, станом на 19.06.2020 року становить 41 718,46 грн, з яких: 1 564,50 грн - 3 % річних та 3 499,58 грн інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦК України; 4 664,67 - пені за подвійною обліковою ставкою НБУ; 17 359,05 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4 213,75 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 4 016,91 грн - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права ввимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 6 400 грн- пеня.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року в задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Іжаковський О.В. в інтересах ТОВ «Вердикт Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального, просив скасувати заочне рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що в матеріалах справи наявні докази, сукупність яких свідчить про існування факту правонаступництва й, відповідно, про наявність у ТОВ «Вердикт Капітал» права на стягнення заборгованості за кредитним договором № 500947505 від 17.06.2014 року. Додатки до договорів відступлення права вимоги в своєму переліку мають 71 063, 48 434, 47 523 кредитних договорів, право вимоги за якими відступалось ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Фінансова кмпанія «ВКСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал». Ураховуючи те, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості та недоведеності, а саме відсутності витягу з додатку № 1, який містить перелік боржників за кредитними договорами, що відступались ТОВ «Кредитні ініціативи», не витребування таких доказів судом до ухвалення остаточного рішення, в сукупності з аргуметацією щодо недоведеності, не може вважатися повним та всебічним судовим розглядом. За наведених обставин, просив суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи в якості доказів витяг з додатку № 1 до договору факторингу від 21.06.2016 року; витяг з додатку 1-1 до договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 16.12.2018 року; витяг з додатку 1 до договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року; копії платіжних доручень № 10 від 22.01.2019 року про сплату 13 223 000 у відповідності до п.п. 4.2 договору про відступлення права вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року, № 9 від 14.01.2019 року про сплату 11 885 941,49 у відповідності до п.п. 4.2 договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 16.12.2018 року; № 88 від 27.12.2018 року про сплату 1 336 500 у відповідності дло п.п. 4.2 договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 16.12.2018 року; № 19339 від 21.06.2016 року про сплату 2 300 000 у відповідності до п.п. 4.2 договору факторингу від 21.06.2016 року. Щодо первинних документів на підтвердження наявності у відповідачки заборгованості зазначив, що ПАТ «Альфа Банк» не було передано наступним кредиторам розрахунку суми боргу станом на дату відступлення права вимоги та інші докази, в тому числі, виписки по рахунку на підтвердження факту видачі кредиту та реальності відступленої суми боргу. Отже, існує необхідність витребувати у ПАТ «Альфа Банк» первинні бухгалтерські документи (виписку по рахунку) стосовно видачі кредиту та його часткового погашення за договором кредиту № 500947505 від 17.06.2014 року та докази на підтвердження відступлення права вимоги.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи, 17.06.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», укладений кредитний договір № 500947505 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 19621,37 грн, зі сплатою 15.99 % річних.

21.06.2016 ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості за договорами кредиту.

26.12.2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» уклади договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА про відступлення прав вимоги за кредитними договорами.

16.01.2019 року за договором відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі, за договором кредиту № 500947505 від 17.06.2014 року.

Згідно витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, який є додатком до договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, залишок по тілу кредиту за договором №500947505 від 17.06.2014 року становить 17 359,05 грн., відсоткам - 18 653,49 грн, пені - 6 400 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що належних та допустимих доказів переходу до позивача права вимоги за спірним кредитним договором суду не надано, акти приймання передачі прав вимоги, саме за кредитним договором № 500947505, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА», ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал», які б містили всі необхідні реквізити офіційного документу матеріали справи не містять. Надані позивачем договори відступлення прав вимог та розрахунок заборгованості не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. ТОВ «Вердикт Капітал» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та інше), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Застаттею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначила, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України

Встановлено, що 17.06.2014 року між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500947505.

Згідно п. 2.3 договору, датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій, є 18.06.2017 року ( а.с.11).

Отже, строк дії договору припинився 18.06.2017 року, унаслідок чого з вказаної дати припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором.

З позовом до суду ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося 21.07.2020 року.

Розмір заборгованості з тіла кредиту, відсотків, пені, яку просив стягнути позивач, визначено станом на 19.06.2020 року включно, починаючи з 16.01.2019 року, а розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, починаючи з 19.06.2019 року.

Оскільки після спливу строку кредитування (18.06.2017 року) у позивача було відсутнє право нараховувати проценти та пеню за кредитом, вимога позивача про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками відповідно до умов кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) та пенею, є необґрунтованою.

Окрім того, відповідно до п.п. 1 кредитного договору № 500324366 від 28.12.2012 року, цей договір складається з двох розділів. Розділ №1 «Базові умови кредитування» та Розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які є нероздільно пов`язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід`ємну частину цього договору. Використання в подальшому тексті терміну означає «Договір» означає Розділ №1 та Розділ № 2, а також усі додатки до нього.

Однак, в матеріалах справи наявна лише Анкета-заява відповідача та кредитний договір з Розділом № 1 «Базові умови кредитування». Розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» та Додаток № 1, на який йдеться посилання у договорі, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 512 ЦКУкраїни кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Вердикт Капітал» вказувало на своє право вимоги до відповідача у зазначеному ним розмірі заборгованості, пославшись на вищевказані договори факторингів № 1 від 21 червня 2016 року, № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року та договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні додатки до договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року, договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року з переліком кредитних договорів, за якими відступались права вимоги за вказаними договорами.

Відсутня і будь-яка інформація щодо суми заборгованості за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем від 17.06.2014 року, яка відповідно до ст. 517 ЦК України є важливою для здійснення права кредитора.

В матеріалах справи наявний лише витяг з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, який є додатком до договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, відповідно до якого залишок по тілу кредиту за договором №500947505 від 17.06.2014 року становить 17 359,05 грн, 18 653,49 грн- відсотки та 6 400 пені, а також розрахунки, здійснені позивачем (а.с. 23, 16-22).

Верховний Суд у постанові від 30.01.2018 року в справі №161/16891/15 вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Будь-яких виписок з банківського рахунку відповідача - документів, що видаються фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та які мають статус первинного документу відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», позивачем не надано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

В апеляційній скарзі, позивач, обґрунтовуючи право вимоги до відповідача, просив долучити до матеріалів справи в якості нових доказів на підтвердження наведених у позовній заяві обставин витяг з додатку № 1 до договору факторингу від 21.06.2016 року; витяг з долдатку 1-1 до договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 16.12.2018 року; витяг з додатку 1 до договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року; копії платіжних доручень № 10 від 22.01.2019 року про сплату 13 223 000 у відповідності до п.п. 4.2 договору про відступлення права вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року, № 9 від 14.01.2019 року про сплату 11 885 941,49 у відповідності до п.п. 4.2 договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 16.12.2018 року; № 88 від 27.12.2018 року про сплату 1 336 500 у відповідності дло п.п. 4.2 договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 16.12.2018 року; № 19339 від 21.06.2016 року про сплату 2 300 000 у відповідності до п.п. 4.2 договору факторингу від 21.06.2016 року.

Також, на підтвердження існування у відповідачки заборгованості за кредитним договором, просив суд апеляційної інстанції витребувати у ПАТ «Альфа Банк» первинні бухгалтерські документи (виписку по рахунку) стосовно видачі кредиту та його часткового погашення за даогоовром кредиту № 500947505 від 17.06.2014 року та докази на підтвердження відступлення права вимоги.

Вирішуючи порушені скаржником питання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження своїх вимог, зокрема, позивачем до позовної заяви додано копію анкети-заяви ОСОБА_1 на одержання кредиту, копію кредитного договору (Розділ № 1 Базові умови) разом з додатком № 1 до кредитного договору, розрахунок заборгованості, копії договорів про відступлення права вимоги, укладені між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», між ТОВ «Кредитні ініціативни» та ТОВ «ФК ВЕСТА», між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал».

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій ( ч. 4 ст. 12 ЦПК).

Згідно з ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.

Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази до суду першої інстанції позивачем не подавалися, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції. Будь-яких заяв про долучення до матеріалів справи вказаних доказів позивачем не подано, а також не обґрунтовано та не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При зверненні до суду з позовом позивачем не було надано доказів на підтвердження обставин видачі ПАТ «АЛЬФА Банк» кредитних коштів, також не було заявлено про неможливість їх подання та не було заявлено клопотань про забезпечення відповідних доказів.

Подавши суду першої інстанції клопотання про розгляд справи без присутності позивача, позивач, тим самим підтвердив, що подав усі докази на обгрунтування своїх вимог разом із позовною заявою.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про витребування доказів та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові, оскільки з наданих позивачем на підтвердження позовних вимог доказів неможливо встановити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №500947505 від 17.06.2014 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційна скарга Іжаковського О.В. в інтересах ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Іжаковського Олега Валерійовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: І.М. Вербова

В.А. Нежура