Справа № 453/1372/21 Головуючий у 1 інстанції: Курницька В.Я.
Провадження № 22-ц/811/118/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Крайник Н.П.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: представник ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на рішення державного виконавця,

ВСТАНОВИЛА:

28.09.2021 ОСОБА_3 звернулася до Сколівського районного суду Львівської області із скаргою на рішення державного виконавця. Зокрема, стягувач просила поновити строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження, посилаючись на поважні причини пропуску такого, визнати неправомірними дії державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кизими Ю.М., а також визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 61521653, винесену 26.02.2021 головним державним виконавцем Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кизимою Ю.М. В обґрунтування поважності причин пропуску строку на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження стягувач посилалася на своє перебування за кордоном, хворобу та очікування на результат досудового розслідування кримінального провадження за фактом умисного невиконання боржником рішення суду. Щодо обґрунтування незаконності постанови від 26.02.2021 про закінчення виконавчого провадження № 61521653 стягувач посилається на те, що державний виконавець, знаючи, що рішення суду може бути виконано без участі боржника, повинен був, окрім надіслання до відділення поліції № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, продовжити вживати заходів примусового виконання рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення державного виконавця відмовлено.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд дійшов до невірного висновку про пропуск апелянтом процесуального строку оскарження рішення державного виконавця без поважних причин. Зазначає, що державний виконавець не дотримав вимоги абзацу 2 частини 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», допустив неефективнивне здійснення примусового виконання рішення та його не виконання в повному обсязі, чим порушив права апелянта. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам не повністю відповідає.

Судом встановлено, що у поданій до суду першої інстанції 28 вересня 2021 року скарзі ОСОБА_3 просила визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 61521653, винесену 26 лютого 2021 року головним державним виконавцем Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кизимою Ю.М.

Скаржником подано клопотання, в якому міститься прохання поновити строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження, яке обґрунтовано поважними причинами пропуску цього строку, а саме перебуванням скаржника за кордоном, хворобу та очікування на результат досудового розслідування кримінального провадження за фактом умисного невиконання боржником рішення суду.

Згідно з статтею 447 ЦПК України, яка кореспондується з статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до положень статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

За змістом статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (частина третя статті 127 ЦПК України).

Аналіз змісту статті 449 ЦПК України свідчить про те, що законодавець не зазначає на якій стадії розгляду скарги повинно бути вирішено питання про поновлення строку для звернення зі скаргою. В частині другій такої прописано лише те, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком. Тому, навіть у випадку безпідставності скарги, вона могла бути розглянута по суті лише після вирішення питання щодо поновлення цього строку, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 461/1150/19(провадження №61-11015св21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що переглядається суд першої інстанції вирішив питання поновлення строку на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження в ухвалі про прийняття скарги до провадження, при цьому ухвала суду в частині поновлення строку не мотивована жодним чином. У цьому зв`язку, колегія суддів також виходить з того, що процесуальним законом, під час розгляд скарги в порядку, передбаченому статтею 447 ЦПК України не унормовано питання про постановлення ухвали про прийняття скарги до провадження.

В той же час, розглядаючи скаргу по суті, суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали дійшов обґрунтованого висновку про неповажність причин пропуску звернення із скаргою, тобто фактично дійшов висновку про відмову у поновленні строку оскарження, однак, вирішив таку скаргу по суті, відмовивши в її задоволенні. Тобто, місцевий суд в резолютивній частині помилився щодо наслідків розгляду такої скарги. За встановлення обставин неповажності причин процесуального строку, що є підставою для відмови в поновленні процесуального строку, скаргу слід було залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2021 року скасувати. Ухвалити нову постанову.

Скаргу ОСОБА_3 на рішення державного виконавця залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:01.07.2022.

Головуючий

Судді