справа №369/8111/20
головуючий у суді І інстанції Савицький О.А.
провадження №22-ц/824/3326/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі за текстом ГУНП в Київській області), у якій просив суд:

стягнути з держави, в особі ГУНП в Київській області, на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням ГУНП в Київській області 7 085 грн 50 коп.;

стягнути з держави, в особі ГУНП в Київській області, на користь ОСОБА_1 документально підтверджені витрати, пов`язані із визначенням розміру моральної шкоди у сумі 4 723 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 лютого 2020 року капралом поліції Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області Стужуком М.А. винесено постанову серії БАА № 767040 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у праві про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП та накладено на позивача стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, позивач 10 лютого 2020 року, приблизно о 20 годині 09 хвилини, керуючи автомобілем марки «HYUNDAI ACCENT», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Вітянська у м. Вишневому Київської області та здійснив поворот ліворуч у напрямку вул. Лесі Українки, не подавши світловим покажчиком сигнал повороту відповідного напрямку, тобто порушив вимоги п. 9.2 б) ПДР України.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2020 року, яке набрала законної сили 17 березня 2020 року, указану постанову винесену скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Позивач оцінює свої душевні страждання у 7 085 грн 50 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено завдання йому з боку відповідача моральної шкоди, оскільки наданий ним висновок соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого, складений спеціалістом, не відповідає вимогам статті 102 ЦПК України, оскільки у ньому не зазначено, що спеціаліст попереджався про кримінальну відповідальність згідно зі статтями 384, 385 КК України. Також позивачем не було заявлено жодних клопотань, які б стосувалися призначення відповідної судової експертизи з метою підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між завданою йому моральною шкодою та діями працівника відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності внаслідок незаконних дій працівників патрульної поліції, у зв`язку з чим був вимушений тривалий час доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні ПДР, залишив поза увагою наявність правових підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Від представника відповідача - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року без змін.

Відзив мотивований тим, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, наскільки душевні переживання були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Наданий позивачем висновок соціально-психологічного дослідження моральної шкоди не є доказом спричинення моральної шкоди позивачу. Висновки експертного дослідження спеціалістів-психологів судом не повинні братися до уваги, оскільки таке дослідження проводиться спеціалістом-психологом, а не атестованим судовим експертом у цій галузі, що відповідає висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 752/23814/17-ц.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою капрала поліції Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області Стужуком М.А. від 10 лютого 2020 року серії БАА № 767040 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2020 року скасовано вказану постанову капрала поліції Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області Стужука М.А. від 10 лютого 2020 року серії БАА № 767040 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Указане рішення набрало законної сили 17 березня 2020 року.

Постановою державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Руденка А.В. від 29 травня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62200324 з виконання постанови від 10 лютого 2020 року серії БАА № 767040 про стягнення з позивача на користь держави штрафу у розмірі 850 грн.

Постановою державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Руденка А.В. від 05 червня 2020 року закінчено виконавче провадження № 62200324 на підставі пункту 5 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до висновку соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого від 19 березня 2020 року № 13-03-20, складеного спеціалістом соціально-психологічної діагностики ФОП ОСОБА_4 , завдана ОСОБА_1 моральна шкода оцінена у розмірі 7085 грн 50 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює оперативно-розшукову діяльність відповідно до закону.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється, у тому числі, підрозділами кримінальної та спеціальної поліції Національної поліції.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 1 указаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка у подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність» і не перебуває у залежності від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що підставою для відшкодування шкоди є, зокрема, незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 скасовано рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2020 року та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом -моральною шкодою.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Колегія апеляційного суду встановила, що дії працівника поліції щодо винесення відносно ОСОБА_1 постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу відповідно до пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Як зазначено у пункті 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Основного Закону України.

Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 підкреслив, що у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Тобто психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Рішенням суду першої інстанції відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що дослідження моральної шкоди потерпілого проведене спеціалістом соціально-психологічної діагностики, а не атестованим судовим експертом у цій галузі та у такому не зазначено про попередження спеціаліста про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

Так, на підтвердження заявленого розміру моральної шкоди позивачем наданий суду висновок соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого від 19 березня 2020 року № 13-03-20, складений спеціалістом соціально-психологічної діагностики ФОП ОСОБА_4 , а не висновок експерта у цій галузі.

Однак, апеляційний суд враховує, що призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

В обґрунтування визначеного розміру моральної шкоди (7 085 грн 50 коп.) у висновку зазначено, що ситуація, яка досліджувалася призвела до некритичної тимчасової проблематизації життя потерпілого.

Зі змісту указаного висновку вбачається, що розмір моральної шкоди (7 085 грн 50 коп.), питання про стягнення якої порушується позивачем, розрахований з урахуванням кількості місяців процесуальних дій, що обмежували права позивача та розміру мінімальної заробітної плати: 1,5 х 4723 грн = 7 085 грн 50 коп.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто розмір моральної шкоди визначається виходячи із мінімального розміру заробітної платиу разі закриття кримінального провадження, а не у випадку закриття провадження про притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд відхиляє розмір моральної шкоди, визначений цим висновком, та, керуючись принципом виваженості, розумності і справедливості, вважає за доцільне стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 500 грн компенсації моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19).

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 рокуухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли часткове своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (справа № 12-171гс19) зазначено, що відшкодування позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених судових витрат позивачем надано суду:

договір про надання професійної правничої допомоги від 15 червня 2020 року, укладений з Адвокатським бюро «Руслана Павелко», відповідно до пункту 3.3 якого розмір гонорару у суді першої та апеляційної інстанції становить 2 500 грн.

детальний опис робіт, виконаних Адвокатським бюро «Руслана Павелко»;

акт виконаних робіт;

меморіальний ордер від 16 червня 2020 року про сплату 2 500 грн на користь Адвокатського бюро «Руслана Павелко»

дублікат квитанції від 16 березня 2020 року на підтвердження сплати ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_4 4 723 грн за проведення психологічного дослідження спеціаліста-психолога.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог (враховуючи розмір задоволених позовних вимог: 500 грн х 100% : 7 085 грн 50 коп. ціни позову = 7 %), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу та витрати на проведення психологічного дослідження, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 176 грн 42 коп. (7 % х 2 500 грн : 100% = 176 грн 42 коп.) та 330 грн 61 коп. (7 % х 4 723 грн : 100% = 330 грн 61 коп.) відповідно.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 500 грн компенсації моральної шкоди, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 176 грн 42 коп. та витрати на проведення психологічного дослідження у розмірі 330 грн 61 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з рахунку Головного управління Національної поліції у Київській області (ідентифікаційний код юридичної особи 40108616).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська