КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року

м. Київ

справа №372/3945/21

провадження № 22-ц/824/7093/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Шкоріної О.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2022 року у складі судді Патабенко Л.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн від заробітку відповідача щомісячно; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є батьком ОСОБА_2 і є людиною похилого віку, має проблеми зі здоров`ям, пенсії не вистачає, а інші джерела доходу відсутні.

Зазначав, що у зв`язку зі своєю хворобою позивачу було необхідно кожні півроку проходити стаціонарне лікування, а загальна сума лікування перевищує його фінансові можливості.

Вказував, що відповідач є приватним підприємцем, не одружений, дітей не має, щороку їздить відпочивати на море, веде соціальне життя та ні в чому собі не відмовляє.

Уважав, що у відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу, але останній відмовляється це робити.

На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2022 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви - 11 жовтня 2021 року, довічно.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допущено до негайного виховання.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 22 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог частково та стягнення аліментів на утримання батька у розмірі 1 700 грн.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції було винесене необ`єктивне рішення з порушенням норм матеріального, процесуального права та законодавства України.

Зазначає, що при винесенні рішення суд не звернув увагу на те, що апелянт проживає в цивільному шлюбі з дружиною, але зареєстрований за місцем проживання позивача, а також те, разом із останнім проживає його рідна дочка ОСОБА_3 .

Вказує, що судом не було взято до уваги платіжні документи, які відповідач надавав у суді першої інстанції, що підтверджують сплату ним комунальних послуг за всю квартиру, де проживає позивач, а також закупівлю ліків для нього.

Посилається на те, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 1 991,37 грн, а прожитковий мінімум на момент винесення судового рішення відповідно до ст. 7 Державного бюджету України встановлено на рівні 2 393 грн, а тому апелянт частково визнавав позовні вимоги у розмірі 1 700 грн щомісячно.

Зазначає, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд не зазначав, у зв`язку з чим був визначений розмір аліментів у сумі 3 000 грн.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є особою похилого віку, пенсіонером, страждає на хворобу та потребує лікування, а пенсія, яку він отримує, не забезпечує необхідного мінімального проживання, при цьому, як установлено судом, на сьогоднішній день син позивача, все-таки частково допомагає позивачу матеріально.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18 липня 1982 року.

Згідно копії довідки про доходи №2726 3254 8577 2719 від 21 вересня 20021 року ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває обліку в Обухівському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області та отримує пенсію за віком.

Щомісячний розмір пенсії ОСОБА_1 складає 1 991,37 грн, а за період з квітня 2021 року по вересень 2021 року ОСОБА_1 отримано 11 948,22 грн.

Відповідно до копії виписки з історії хвороби №3164, виданої Обухівською центральною районною лікарнею 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 в період з 09 жовтня 2019 року по 21 жовтня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні з клінічним діагнозом «гостре порушення мозкового кровообігу по типу ішемії (04.10.2019 року) у басейні СМА праворуч, з вираженим лівобічним геміпарезом. Порушення функції ходи, йому було рекомендовано повторне стаціонарне лікування через півроку та прийом лікарських препаратів.

Зі змісту копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, що видана начальником відділу реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Обухівської міської ради від 13 жовтня 2021 року № 7796 за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що до складу сім`ї зареєстрованих осіб входять: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Представником відповідача суду надано ряд квитанцій про оплату відповідачем ОСОБА_2 житлово-комунальних послуг з червня 2021 року по грудень 2021 року.

Окрім того, відповідачем надано довідки про видачу готівкових коштів, згідно яких ОСОБА_2 28 січня 2021 року в аптеці було витрачено грошові кошти на суму 286,19 грн, 21 січня 2021 року на суму 1 786,91 грн та 13 січня 2021 року на суму 2 451,22 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги частково у розмірі 1 700 грн.

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Суд першої інстанції у рішення зазначив, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків необхідно враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Верховний Суд зауважує, що згідно зі статтею 205 СК України, вирішуючи вказаний спір, суд має враховувати матеріальний стан сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є особою похилого віку, пенсіонером, страждає на хворобу та потребує лікування, а пенсія, яку він отримує, не забезпечує необхідного мінімального проживання.

ОСОБА_2 частково матеріально допомагає батьку ОСОБА_1 , а саме сплачує комунальні послуги за квартиру, в якій проживає позивач.

Надані представником відповідача довідки про видачу грошових коштів відповідачу ОСОБА_2 від 13 січня 2021 року на суму 2 451,22 грн, 21 січня 2021 року на суму 1 786,91 грн та 28 січня 2021 року на суму 286,19 грн суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки з наданих довідок неможливо встановити, що вказані кошти були витрачені саме на потереби позивача.

Під час розгляду справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції, відповідач не посилався на скрутний матеріальний стан та неможливість сплачувати аліменти на утримання батька, у тому числі визначену судом першої інстанції суму, та не надавав докази на підтвердження таких обставин.

Зважаючи на викладене, колегія суддів уважає, що встановивши, що ОСОБА_1 є особою непрацездатною та потребуючою матеріальної допомоги, яку його син, відповідач у справі, не надає, врахувавши відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 204 СК України для звільнення ОСОБА_2 від обов`язку утримувати свого батька, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 3 000 грн щомісячно.

Доводи апелянта, що він проживає спільно з дружиною у цивільному шлюбі, а у позивача, окрім нього, ще є дочка, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та не доводять фінансової неможливості відповідача сплачувати аліменти на непрацездатного батька у розмірі 3 000 грн.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримано норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін, як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.І. Шкоріна