Справа № 758/411/15-ц Головуючий 1 інстанція- Петров Д.В.
Проваження № 22-ц/824/4581/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 липня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 26 листопада 2021 року у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського Анатолія Миколайовича, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», Державне підприємство «Сетам»,-

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року боржниця у виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського А.М., яку мотивувала тим, що на примусовому виконані у приватного виконавця перебуває виконавчий лист № 758/411/15-ц, виданий 05 серпня 2015 року Подільським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 93329,33 долари США. Виконавче провадження № 58740361 відкрите постановою від 27 березня 2019 року.

Вказувала, що 19 квітня 2019 року приватним виконавцем Телявським А.М. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності ? суб`єкта господарювання для проведення експертної оцінки вартості належних їй жилого будинку загальною площею 482,80 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1408 га, що розташовані на АДРЕСА_1 . За результатами оцінки було складено звіт про оцінку майна, відповідно до якого вартість об`єкта оцінки на дату оцінки становить 9108259 грн. З оцінкою майна не погоджується та вважає, що при її проведенні були допущені порушення, які призвели до заниження вартості об`єкта оцінки та порушення прав боржника. Зокрема, при проведенні оцінки не були виконані вимоги п.50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», а саме: при підготовці до оцінки майна не було здійснено ознайомлення з об`єктом оцінки. Внаслідок цих порушень експертом не було взято до уваги поліпшення земельної ділянки, не враховано площу добудов, які були виконані після введення будинку в експлуатацію, що призвело значного заниження вартості об`єкту оцінки. Також, стверджує, що приватним виконавцем не дотримано строків повідомлення сторін про результати визначення вартості чи оцінки майна, передбачених ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», в результаті чого боржниця була повідомлена про результати

- 2 -

оцінки на 17 днів пізніше, ніж це передбачено законом. Такі дії приватного виконавця призвели до порушення її права на оскарження постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, оскільки постанова була винесена 19 квітня 2019 року, а звіт про оцінку майна був складений 22 квітня 2019 року, що фактично не дало можливості скаржнику часу на оскарження. Окрім того, приватний виконавець порушив її право на оскарження результатів визначення вартості майна у 10-денний строк, передбачене ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки повідомлення про результати визначення вартості майна було направлено їй виконавцем лише 10 травня 2019 року, а вже 14 травня 2019 року було опубліковано повідомлення про продаж земельної ділянки.

У зв`язку з наведеним просила визнати неправомірними дії приватного виконавця Телявського А.М. по визначенню вартості майна відповідно до звіту про експертну грошову оцінку майна у виконавчому провадженні № 58740361 та зупинити проведення електронних торгів щодо продажу будинку і ділянки.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 26 листопада 2021 року скарга зилишена без задоволення.

Не погоджуючись із ухвалою, боржниця ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її скаргу задоволити в повному обсязі,посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невірну оцінку доказів.

Скарга мотивована тим, що суд проігнорував доводи боржниці, які грунтуються на позиціях Верховного Суду в аналогічних справах і надані нею докази протиправності дій виконавця. Зокрема, суд не врахував, що оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою КМ України № 1442 від 28 жовтня 2004 року, з урахуванням Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМ України № 1440 від 10 вересня 2033 року, згідно п.50 якого проведенню оцінки передує підготовчий етап, що включає ознайомлення з об`єктом оцінки (правова позиція Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17), що має бути дотримано виконавцем чи оцінювачем. Експертна оцінка нерухомого майна буде проведена з порушеннями, якщо суб`єкт оціночної діяльності не здійснював повного огляду нерухомого майна, що є підставою для визнання такої оцінки недійсною. Такж суд не взяв до уваги, що факт недопуску спростовується відсутністю у справі заяви оцінювача про недопуск його до об`єктів та відсутні дані про вжиття заходів для примусового проникнення до житла. Судом не враховано висновки Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц, згідно якої реалізація майна за заниженою ціною може завдати суттєвих збитків стягувачу та боржнику. Суд у рішенні не зазначив мотивів його прийняття та відхилення аргументів сторін по суті спору.

Приватний виконавець Телявський А.М.подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно залишив скаргу без задоволення, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Заінтересовані особи ПАТ «Універсал Банк» і ДП «Сетам»не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В суді апеляційної інстанції представник скаржниці ОСОБА_1 адвокат Чередник С.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу Подільського районного суду м.Києва як незаконну.

Решта учасників - приватний виконавець і заінтересовані особи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленими згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на їх офіційні електронні адреси судовими повістками і повідомленнями про її

- 3 -

доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що 05 серпня 2015 року Подільським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист № 758/411/15-ц про стягнення в солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом за період з 01 січня 2012 року по 28 жовтня 2014 року включно у розмірі 93329,33 доларів США.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського А.М. від 27 березня 2019 року відкрите виконавче провадження № 58740361 з примусового виконання виконавчого листа № 758/411/15-ц від 05 серпня 2015 року.

У межах цього виконавчого провадження приватним виконавцем 27 березня 2019 року винесено постанову про арешт майна, якою накладено арешт на все майно боржниці ОСОБА_1 .

Також, судом встановлено, що у провадженні приватного виконавця Телявського А.М. перебувало кілька виконавчих проваджень у відношенні боржниці ОСОБА_1 , відкритих за заявами стягувача АТ «Універсал Банк», зокрема ВП № 58260029 (про звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді будинку на АДРЕСА_2 в рахунок боргу 262050,68 доларів США), ВП № 58741203 (про стягнення боргу за кредитом у розмірі 366626,44 долари США), ВП № 58740361 (стягнення боргу за процентами у розмірі 93329,33 долари США), ВП № 58740826 (стягнення судових витрат у розмірі 1827 грн.), які постановою виконавця від 27 березня 2019 року об`єднані у зведене виконавче провадження ВП № 58741517 (т.1 а.с.232).

01 квітня 2019 року на підставі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржниці ОСОБА_1 якою описано та накладено арешт на житловий будинок загальною площею 482,80 кв.м., житловою площею 139,40 кв.м. та присадибну земельну ділянку розміром 0,1408 га,

- 4 -

розташовані на АДРЕСА_1 і належать ОСОБА_1 на праві власності.

19 квітня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності ? суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ТОВ «Приватна експертна служба», якому доручено провести експертну оцінку описаного майна у вигляді жилого будинку загальною площею 482,80 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1408 га, що знаходяться на АДРЕСА_1 . Оцюнювача попереджено про кримінальну відповдіальність за відмову від дачі висновку та надання завідомо неправдивого висновку.

За результатами оцінки 22 квітня 2019 року суб`єкт оціночної діяльності ТОВ «Приватна експертна служба» склав звіт про оцінку майна, відповідно до якого вартість об`єкта оцінки на дату оцінки становить 9108259 грн.

Приватний виконавець отримав звіт про оцінку майна 08травня 2019 року і наступного дня, тобто 09 травня 2019 року направив звіт на адресу боржниці ОСОБА_1

10 травня 2019 року приватним виконавцем було підготовлено заявку на реалізацію арештованого майна в межах процедури виконавчого провадження, згідно якої майно було передано Державному підприємству «СЕТАМ» для реалізації.

З огляду на те, що призначені на 13 червня 2019 року електронні торги з реалізації будинку на АДРЕСА_1 не відбулися з огляду на те, що від жодного учасника не надійшло цінової пропозиції, та враховуючи заяву кредитора, постановою приватного виконавця від 19 червня 2019 року в рахунок погашення боргу житловий будинок та ділянка передані стягувачу АТ «Універсал Банк» (т.2 а.с.115-116).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Залишаючи скаргу без задоволення, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки її недоведеністю та відсутністю підстав для визнання дій приватного виконавця Телявського А.М. неправомірними.

При цьому суд виходив із того, що скаржницею не надано доказів, які свідчать про необ`єктивну або неякісну оцінку нерухомого майна, що призвело до заниження його вартості. Також суд керувався тим, що боржниця не скористалася своїм правом щодо рецензування звіту про оцінку від 22 квітня 2019 року.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час вчинення оспорюваних дій) виконавче провадження це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (ст.10 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.ч.3 та 5 ст.57 цього Закону (в редакції на час вчинення оспорюваних дій) визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення

- 5 -

вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Зогляду на встановлені у справі обставини та вимоги закону, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні скарги у зв`язку із недоведеністю неправильності оцінки і заниження вартості майна, а також недоведеності щодо порушення прав боржниці.

Доводи апеляційної скарги про те, що приватним виконавцем не дотримано строків повідомлення скаржниці про результати оцінки майна, передбачених ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», в результаті чого боржниця була повідомлена про результати оцінки на 17 днів пізніше, ніж це передбачено законом, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що приватний виконавець отримав звіт про оцінку майна 08травня 2019 року і наступного дня, тобто 09 травня 2019 року направив звіт на адресу боржниці ОСОБА_1 , що повністю відповідає строкам, визначеним у ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Намагання скаржниці обрахувати строк її повідомлення про оцінку з моменту складання звіту, тобто із 22 квітня 2019 року є помилковими, бо такий строк згідно ч.5 ст.57 вказаного Закону обраховується з моменту фізичного отримання виконавцем звіту.

Посилання скаржниці на те, що такі дії приватного виконавця призвели до порушення її права на оскарження постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, оскільки постанова була винесена 19 квітня 2019 року, а звіт про оцінку майна був складений 22 квітня 2019 року, що фактично не дало їй можливості оскарження, надумані та безпідставні.

Такі доводи суперечать положенням ст.ст.449 ЦПК України, згідно якої скаргу нарішення, дії або бездіяльність виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Отже, боржниця мала право оскаржити постанову у встановлений вказаною нормою строк, а у випадку його пропуску заявити клопотання про поновлення строку.

Це ж стосується посилань боржниці на те, що приватний виконавець порушив її право на оскарження результатів визначення вартості майна, які є необгрунтованими, оскільки після отримання поштою результатів визначення вартості майна боржниця оскаржила результати оцінки до суду, що є предметом розгляду в даній справі.

Доводи апеляційної скарги щодо ігнорування судом доводів боржниці про те, що оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», згідно п.50 якого проведенню оцінки передує підготовчий етап, що включає ознайомлення з об`єктом оцінки, всупереч якому суб`єкт оціночної діяльності не здійснював огляду будинку та ділянки, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з таких міркувань.

По-перше, як вище вказувалося у провадженні приватного виконавця починаючи з 01 лютого 2019 року перебувало кілька виконавчих проваджень у відношенні боржниці ОСОБА_1 , відкритих за заявами стягувача АТ «Універсал Банк». Після відкриття виконавчого провадження ВП № 58260029 з виконання виконавчого листа № 758/9543/13-ц приватний виконавець прибув за місцем проживання боржниці ОСОБА_1 до будинку на АДРЕСА_1 для здійснення виконавчих дій щодо опису і арешту належного боржниці будинку і ділянки, проте, незважаючи на наявність боржника, приватному виконавцю не надали доступу до будинку, про що було складено акт за участю понятих (т.2 а.с.104). Такі дії боржниці очевидно та поза всяким розумним сумнівом свідчать про порушення нею положень Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язковості вимог виконавця та обов`язку боржника утримуватися від вчинення дій, що

- 6 -

унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

По-друге, із звіту про оцінку майна від 22 квітня 2019 року вбачається, що суб`єкт оціночної діяльності ТОВ «Приватна експертна служба» відповідно до п.50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» провів ознайомлення із об`єктом оцінки. З огляду на відмову боржниці у допуску приватного виконавця до будинку та ділянки суб`єкт оціночної діяльності провів ознайомлення із будинком та ділянкою шляхом його огляду за допомогою квадрокоптера, що підтверджується доданими до звіту знімками будинку і ділянки, які містять повне зображення будинку, особливості його архітектури та земельної ділянки із розташованими на них спорудами та їх місцем розташування (т.1 а.с.39-41).

По-третє, посилаючись на допущені порушення при оцінці майна, які на її думку призвели до заниження вартості об`єкта оцінки, боржниця всупереч положенням ст.13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» не скористалася наданим їй правом на рецензування звіту про оцінку, яке полягає у критичному розгляді цього звіту та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна.

По-четверте, посилаючись на заниження вартості будинку та ділянки, боржниця всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що вказана у звіті вартість нерухомого майна занижена.

Зокрема боржниця не спростувала оцінку та не надала інщий доказ, висновок експерта ,звіт іншого оцінювача, рецензію тощо на його спростування. Самі лише посилання на неналежність даного звіту, як помилково важає боржниця, не є достатніми підставами для його неприйняття судом.

Відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що діюче процесуальне законодавство надає учаснику широке коло можливостей для надання доказів чи спростування доказів, наданих іншою стороною, в тому числі згідно ст.106 ЦПК України боржниця мали можливість провести експертне дослідження за власною ініціативою на спростування звіту про оцінку, проте не зробила цього.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, судом не встановлено порушення прав боржниці при оцінці належного їй майна, а встановлені судом обставини у своїй сукупності свідчать, що боржниця діє недобросовісно.

Відхиляючи наведені вище доводи, апеляційний суд звертає увагу на те, що судова система не може використовуватися боржником як інструмент, що перешкоджає виконанню судового рішення, це є зловживанням правом на судових захист, а добросовісність належить до загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Така позиція висловлена у низці правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що відображають загальну тенденцію спрямування судового захисту перш за все на забезпечення належного виконання судового рішення. Порушення процедури, які не призвели до порушення прав боржника, не можуть бути підставою для скасування чи визнання недійсними дій, результатом яких стало ефективне виконання судового рішення (правові висновки ВП ВС у постановах: приватного виконавця (відкриття виконавчого провадження та арешт майна скаржника), Верховний Суд у постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 905/3542/15, від 5 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17)

- 7 -

Посилання в апеляційній скарзі на ряд постанов Верховного Суду не є релевантними, оскільки у наведених у скарзі справах встановлені інші обставини, а саме, що ознайомлення із об`єктом оцінки оцінювачем взагалі не проводилося. В даній справі встановлено інші обставини, а саме, що ознайомлення оцінювача із об`єктом оцінки домоволодінням на АДРЕСА_1 проведено за допомогою технічних засобів. До звіту додані фотознімки будинку, особливості його архітектури та земельної ділянки із розташованими на них спорудами та їх місцем розташування.

Посилання на те, що суд не взяв до уваги, що факт недопуску спростовується відсутністю у справі заяви оцінювача про недопуск його до об`єктів та відсутні дані про вжиття заходів для примусового проникнення до житла не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Отже, процесуальний закон чітко окреслює правові підстави для примусового проникнення до житла особи.

Використання правового механізму примусового проникнення до житла особи не з підстав визначених законом очевидно та поза всяким розумним сумнівом буде порушувати як ст.30 Конституції України, яка кожному гарантує недоторканість житла, так і ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства.

Так згідно ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч.1). Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ч.2).

Отже, дана норма дозволяє втручатися у здійснення особою права на житло чи іншого володіння згідно із законом і в інтересах економічного добробуту країни, для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним, чого в даній справі не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що оцінювачем не враховано змін у будинку на АДРЕСА_1 , зокрема збільшення його загальної площі із 482,8 кв.м. до 618,5 кв.м., колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

До матеріалів справи представником скаржниці долучено технічний паспорт на будинок, виготовлений 12 грудня 2019 року у якому міститься інформація про збільшення загальної площі будинку із 482,8 кв.м. до 618,5 кв.м., якому суд першої інстанції дав оцінку в ухвалі, з якою апеляційний суд погоджується.

Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек вбачається, що будинок на АДРЕСА_1 має обтяження у вигляді іпотеки за договором іпотеки від 20 березня 2008 року, іпотекодержателем за яким є ВАТ «Універсал Банк». Згідно відомостей, які містяться у державному реєстрі. будинок має загальну площу 482,80 кв.м., житлову площу 139,40 кв.м., які визначені у договорі іпотеки відповідно до правовстановлюючих документів на будинок. Саме за даними параметрами вказаний будинок переданий в іпотеку.

Згідно ч.3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно

- 8 -

(житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Посилаючись на зміну площі будинку, скаржниця не надала суду жодних доказів про те, що збільшення площі відбулося з дозволу і погодження відповідних компетентних оргванів у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Окрім того, згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст.3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об'єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч.1 ст.317 ЦК України, у тому числі й право володіння.

Судом встановлено, що реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні будь-які зареєстровані зміни щодо площі чи розмірів будинку, проведення добудов чи покращень, що у свою чергу унеможливлює урахування цих обставин.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві на апеляційну скаргу, зогляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»).

Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

- 9 -

Ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 26 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: