КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/2273/18 Головуючий у І інстанції Тиханський О.Б..
Провадження №22-ц/824/108/2022 Головуючий у II інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, мотивуючи вимоги тим, що протягом 2015-2018 років відповідач побудував на своїй земельній ділянці ряд господарських будівель і споруд, які на переконання позивача не відповідають будівельним нормам та правилам, так як знаходяться в безпосередній близькості до спільної межі (менше 1 м), що ускладнює процес їх обслуговування. На претензії позивача відповідач не реагує, в добровільному порядку усунути перешкоди відмовляється.

У зв`язку з цим просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 шляхом знесення збудованих самочиної прибудови до житлового будинку, що використовується в якості котельні, господарських будівель і споруд, що розташовані на земельній ділянці ОСОБА_1 вздовж земельної ділянки ОСОБА_2 на відстані до одного метра від спільної межі.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га кадастровий номер 322351000:01:011:0055, в АДРЕСА_1 .

16 березня 2021 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву в якій просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користування земельною ділянкою шляхом знесення металевого паркану, демонтування за власний рахунок тимчасового металевого навісу та перебудування прибудови до будинку.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 червня 2021 року позов задоволено .

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення металевого паркану, який розташований на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати за власний рахунок тимчасовий металевий навіс 2, який розташований на межі земельних ділянок, що належать ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 здійснити перебудову прибудови а3 до будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 21943,90 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховані та не досліджені важливі обставини, які мають значення для встановлення об`єктивної істини, не взято до уваги факти та докази, надані відповідачем для доведення своєї позиції. Таким чином, оскаржуване рішення суду є необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відповідач не визнає порушення прав позивача з тих підстав, що в дійсності всі споруди та будівлі були споруджені до 2005 року (підтверджується відповідними доказами що додаються, а саме копією технічного паспорта), що було значно раніше виникнення права власності у ОСОБА_2 на належну йому земельну ділянку. Крім того жодна з визначених позивачем будівля та споруда не є самочинною.

Разом із тим, відповідач, виходячи з міркувань принципів добросусідства, здійснив перебудову та відповідно відстань від кута прибудови а3 до суміжної ділянки збільшена та становить більше 1 метра, що було підтверджено як наданими доказами так і визнано самим законним представником позивача в судовому засіданні.

Окрім того, надає до апеляційної інстанції додаткові докази усунень виявлених порушень в позасудовому порядку до винесення рішення судом першої інстанції, а саме зведені кадастрові плани обох земельних ділянок та лист Української міської ради, яким підтверджується відсутність тимчасового металевого навісу, металевого паркану, а прибудова а3 до будинку розташована на відстані метр від межі суміжної земельної ділянки.

Суд першої інстанції посилаючись на неналежність наданих відповідачем доказів не звертає увагу, що зазначені докази визнаються стороною позивача. Надаючи оцінку таким доказам як фото, суд першої інстанції ігнорує оцінку інших доказів, зокрема технічного паспорта житлового будинку відповідача та актів винесення меж та інше.

Не зрозумілим є рішення суду, щодо стягнення судових витрат в загальному розмірі без будь-якого обґрунтування та визначення складових таких витрат.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Наголошує на тому, що зведення прибудови, паркану та металевого навісу позивачем до моменту виникнення права власності жодним чином не є підтвердженням законності дій ОСОБА_1 .

Додатково у відзиві ОСОБА_2 зазначає, що доводи апелянта про не встановлення судом першої інстанції обставин порушення ОСОБА_1 прав позивача після набуття останнім права власності на земельні ділянки є необґрунтованими .

Крім того, зазначає, що докази, які були долучені до апеляційної скарги не містять інформації, щодо усунення порушень прав ОСОБА_2 , шляхом знесення паркану, металевого навісу «2» та перебудови прибудови до будинку а3 на час ухвалення судом першої інстанції рішення в своїй.

На підставі викладеного у відзиві, просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Юрченко К.І. заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Наголошував на тому, що відповідач фактично виконав рішення суду вже після його ухвалення. На час ухвалення судом рішення відповідачем не було здійснено перебудови прибудови до будинку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0094, площею 0,1080 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0095, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також житлового будинку, загальною площею 181,5 кв.м, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 127920516 від 18 червня 2018 року.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 525262 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,100 га, кадастровий номер :01:011:0055, з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також житлового будинку, загальною площею 133.7 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 134695119 від 17.08.2018.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 23003/20-41 від 03.12.2020 року:

1. Фактичні межі земельних ділянок ОСОБА_2 частково не відповідають межами земельних ділянок з кадастровими номерами :01:011:0095 та :01:011:0094, що належать ОСОБА_2 згідно відомостей, які були внесені в Державний земельний кадастр. Загальна фактична площа земельних ділянок ОСОБА_2 дорівнює 0,2018 га, тобто зменшена на 0,0062 га (62 кв.м.) відносно загальної площі 0,2080 га земельних ділянок з кадастровими номерами :01:011:0095 та :01:011:0094.

Фактичні межі земельних ділянок ОСОБА_1 , частково не відповідають межам земельних ділянок з кадастровими номерами :01:011:0055 та :01:011:0056, що належать ОСОБА_5 , які були визначені при розробці Технічної документації із землеустрою, щодо складання державних актів на право власності на землю громадян м. Українка на території Української міської ради, що розроблені МП «Кадастр» у 2004 році. Загальна фактична площа земельних ділянок ОСОБА_1 дорівнює 0.1797 га, тобто відповідає загальній площі 0,1798 га земельних ділянок з кадастровими номерами :01:011:0055 та :01:011:0056.

2. Існує накладення фактичних меж земельних ділянок ОСОБА_2 на земельні ділянки ОСОБА_1 з кадастровими номерами :01:011:0055 та :01:011:0095, в місцях, які на додатку №4 до висновку затушовані червоним кольором та позначенні, як S1 та S2 (загальна площа накладення 0,0009 га), а також існує накладення меж земельних ділянок ОСОБА_1 на земельні ділянки ОСОБА_2 з кадастровими номерами :01:011:0095 та :01:011:0094, які на додатку №4 до висновку затушовані червоним кольором та позначенні, як S3 та S4 (загальна площа накладення 0,0007 га).

3. Порушення межі земельної ділянки ОСОБА_1 полягає у розташуванні частини фундаменту площею 3 кв.м., що належить ОСОБА_2 і який частково облаштований на земельній ділянці ОСОБА_1 . Розмір і місце порушення межі зображені на додатку №;4 до висновку, як ділянка S1.

Порушення межі земельної ділянки ОСОБА_2 полягає у частковому розташуванні ОСОБА_1 металевого паркану на земельній ділянці ОСОБА_2 . Розмір і місце розташування межі зображені на додатку №4 до висновку, як ділянка S4.

4. Фактичне розташування будівель та споруд, що розміщені на земельних ділянках ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 загалом відповідає розташуванню будівель, що відображені на схематичному плані земельної ділянки. Проте є невідповідність, що полягає в тому, що на плані не зазначений тимчасовий металевий навіс «2».

Розташування прибудови а3 до житлового будинку А не відповідає п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-1,2:2019, оскільки відстань від кута будівлі (на додатку №5 до висновку позначений цифрою 2 червоного кольору) до межі сусідньої ділянки становить 0,72 м.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог. Отже ОСОБА_1 зобов`язаний знести металевий паркан, який розташований на земельній ділянці ОСОБА_2 , демонтувати за власний рахунок тимчасовий металевий навіс «2» та перебудувати прибудову а3 до будинку, що призведе до усунення порушення прав позивача.

Щодо доводів відповідача про усунення вказаних порушень, то суд вважав, що належних доказів, відповідачем не надано, оскільки надані фотографії не дають можливість перевірити вказані факти.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до статей 2, 4 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статті 15, 16 ЦК України передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу до суду.

Вказані статті визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Позивач пред`явив позов на захист свого права користування земельною ділянкою посилаючись на те, що його право обмежується відповідачем внаслідок незаконного будівництва господарських споруд і прибудови до будинку.

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч. 4 ст. 373 ЦК України). Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» ЗК України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, стосовно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.

Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч. 3. ст. 375 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Згідно з ч.ч 1, 2, 4, 5 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З врахуванням наведених норм позивач може ставити питання про захист його порушеного права діями відповідача, при цьому має довести, що ці дії порушують його право власності шляхом створення перешкод у користуванні.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Само по собі здійснення самочинного будівництва на сусідній земельній ділянці не є підставою для пред`явлення власником іншої земельної ділянки позову про знесення цієї споруди, якщо його права власника цим будівництвом не обмежуються.

Позивач посилався на те, що відповідач збудував впритул огорожі, яка розділяє земельні ділянки навіс, металеву прибудову з дахом. Також збудував прибудову до будинку, відстань від одного із кутів якої до межі становить 0,72 см.

Вказані обставини були доведені в судовому засіданні і апелянтом не спростовувались в апеляційній скарзі. Тобто на час пред`явлення позову на межі земельних ділянок була збудована огорожа, навіс та існувала прибудова до будинку на відстані 0,72 м. Разом із тим, відповідач наголошував на тому, що до ухвалення судом рішення він самостійно усунув ці порушення внаслідок чого вважав, що предмет спору відсутній і провадження у справі підлягає до закриття.

Колегія суддів перевірила доводи апелянта щодо усунення ним перешкод у користуванні позивачем земельною ділянкою. Так відповідач надав суду фотокартки, на яких зафіксовано, що за допомогою сантиметра він виміряє відстані. Однак ці фотокартки робились без присутності представника позивача, або інших незацікавлених у вирішенні спору осіб, а тому суд не може достеменно встановити коли вони були зроблені, які відстані вимірялись та інше. Представник позивача заперечує щодо того, що порушення були усунуті до ухвалення судом першої інстанції рішення.

Судова колегія не змогла перевірити доводи апелянта про те, що усунення ним порушень визнавала в судовому засіданні, яке відбулось 24 червня 2021 року законний представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , оскільки в протоколі судового засідання таких пояснень не зафіксовано, а аудіо запис судового засідання на диску відсутній. Разом із тим, відповідно до протоколу судового засідання, в цьому ж судовому засіданні розглядалось клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, однак представники позивача проти задоволення такого клопотання заперечували і суд в його задоволенні відмовив. Тобто обставини усунення відповідачем порушень до ухвалення судом рішення були предметом розгляду в судовому засіданні, однак не знайшли свого підтвердження.

Щодо листа виконавчого комітету Української міської ради від 20 липня 2021 року на який посилався відповідач в апеляційній скарзі і в якому підтверджено усунення ним порушень, то цей лист не доводить тих обставин, що вказані порушення були усунуті ОСОБА_1 до 24 червня 2021 року.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і дав їм належну правову оцінку. Надані відповідачем докази суд визнав неналежними, отже ними не спростовані доводи позивача про створення відповідачем перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою і існування такого спору на час ухвалення судом рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та зобов`язання вчинити дії, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 липня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: