ЄУН № 337/1534/22
Провадження № 2/337/1339/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Нікуліна О.Є.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запорожжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (0, м.Запоріжжя, Південне шосе буд.72) про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання

ВСТАНОВИВ:

30.05.2022 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання в розмірі 50000 гривень посилаючись на те, що перебував в трудових відносинах з відповідачемз 01.08.1985 р. по 28.07.2016 р, працювала на посаді «машиніст крана металургійного виробництва», стаж роботи на цьому підприємстві в цеху в умовах впливу шкідливих факторів - 31 рік, 28.07.2016 року звільнилася за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, наразі не працює. Внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів за місцем роботи вона отримала професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, легенева недостатність другого ступеня; вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації: синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії в сполученні з полірадикулоневропатією з нейродистрофічними проявами у вигляді плечолопаткового періартрозу (ПФ першого-другого ступеня), деформуючого остеоартрозу ліктьових та колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів, деформуючого артрозу дрібних суглобів кистей, церебральний ангіодистонічний синдром; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ).

Відповідно до пункту 9 та 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.01.2022 року: дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 07.12.2021 року, причиною виникнення у Позивача професійного захворювання є «наявність на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва ПАТ "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" шкідливих виробничих факторів», перелік яких надалі визначено в пункті 18 цього Акту:

- Заліза оксид 7,53-16,62 мг/м3 при ГДК 6,0 мг/м3

- Кремнію діоксид 14,51-44,37 мг/м 3 при ГДК 4.0 мг/м 3;

- Шум 81,4-91,0 дБ «А» при ГДР 80 дБ «А»

- Вібрація загальна 99,2-106,0 дБ при ГДР 101 дБ

В пункті 9 Інформаційної довідки про умови праці, працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання, затвердженій заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області 05.08.2021 року також зазначений:

перелік шкідливих факторів, що мали місце під час виконання працівником технологічного процесу, фактори виробничого середовища та трудового процесу де зазначається таблиця з переліком цих факторів, у першій колонці якої вказане «нормативне значення» (яке є гранично допустимим), а в інших колонках «фактичне значення» згідно атестацій, яке по багатьом факторам перевищує нормативне, іноді в десятки разів, (як, наприклад, показники кремнію діоксиду та інфрачервоного випромінювання, шуму).

До того ж слід звернути увагу на пункт 11 Інформаційної довідки, в якому йдеться про статистику професійних захворювань на підприємстві відповідача за період 2016-2020 роки, (яка має динаміку зростання), що підтверджує факт того, що захворювання Позивача є не одиничним та випадковим, та опосередковано підтверджує наявність всіх викладених вище шкідливих факторів виробництва, а також їх безпосередній вплив на виникнення професійних захворювань працівників підприємства (причинний зв`язок).

Висновком МСЕКсерія 12 ААБ № 628653 від 28.03.2022 року позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності: професійне захворювання.

Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12ААА №097142 від 28.03.2022 року ступінь втрати професійної працездатності Позивача складає 50 (п`ятдесят) %.

Хворобою та втратою професійної працездатності йому заподіяна моральна шкода, яка виражається в тому, що вона обмежена у побуті, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням постійно вимушена знаходитися під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах.Внаслідок отриманого професійного захворювання вона не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, приймати ліки, бо без них її стан погіршується. Окрім цього Позивач має постійні фізичні страждання, внаслідок вказаних вище професійних захворювань, що спричиняє йому душевні страждання, призводить до хвилювань, депресивного стану. Позивачу 54 роки, з яких більшу половину життя (31 рік) вона працювала за робітничим професійним напрямком на підприємстві Відповідача, інших спеціальностей вона не має. Однак, станом не теперішній час, працювати за фахом позивач фізично не зможе ніколи, за станом свого здоров`я, змінився стан та якість життя позивача, що завдає їй постійних моральних страждань.

Позивач оцінює спричинену йому Відповідачем моральної шкоду, (внаслідок фізичних та душевних страждань) в грошовому вимірі в розмірі 50 000 грн, яку просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 01.06.2022 року відкрито провадження по справі, відповідачеві наданий строк на подання відзиву.

23.06.2022 року представник відповідача ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»надав до суду відзив, в якому виклав свої заперечення проти заявлених позовних вимог, просить у задоволенні позову відмовити, зазначив, що позивач був обізнаний про шкідливі умови роботи на підприємстві і без примусу добровільно погодився виконувати доручену роботу.

Згідно з наказом № 1157 від 26.05.1985 року, була прийнятий на роботу машиністом крану металургійного виробництва в мартенівський цех. Наказом № 758 позивача було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. При прийомі відповідач повідомляв позивача про наявність в нього права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.

Позивач, працюючи у відповідача, кожен рік проходив періодичний медичний огляд, що підтверджено медичними довідками від від 17.01.2012 року, 05.03.2013 року, 21.01.2014 , 13.03.2015, 25.02.2016 року в зв`язку з чим допускався відповідачем до роботи. Факт допуску позивача до роботи свідчить про те, що позивач був визнаний придатним для роботи за професією муляром/слюсарем/машиніст крану/ машиніст крану металургійного виробництва. Жодної інформації, щодо виявлення початкових стадій професійних захворювань, рекомендації відносно Позивача про необхідність проходження додаткових обстежень або лікування відповідач від медичного закладу, що проводив періодичні та позачергові медичні огляди, не отримував.

Тобто, протягом роботи позивача та на момент його звільнення з роботи, відсутні будь які докази наявності в нього професійних захворювань.

В процесі трудової діяльності Позивач забезпечувався санітарно-побутовими приміщеннями, спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту відповідно до галузевих норм, молоком. З вищенаведеного вбачається, що протягом роботи позивача на підприємстві відповідача, у останнього була відсутня інформація про наявність у позивач початкових стадій захворювань, які в подальшому було визнано професійним. Відповідач отримував відповідні медичні висновки про придатність позивача для виконання дорученої йому роботи і, відповідно, не мав жодних правових підстав для відсторонення позивача від роботи в зв`язку з невідповідністю його виконуваній роботі за станом здоров`я.Позивач працював на роботах, передбачених «Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, при обчисленні стажу роботи, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». Списки затверджуються Кабінетом Міністрів України. Віднесення до Списків провадиться за результатами атестації робочих місць.

Однак, вже 2021 році позивач звернувся до ДУ «Українського науково-дослідного інституту промислової медицини», де в нього було встановлено наявність професійного захворювання. В подальшому, за результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(отруєння) Форми П-4 від 24.01.2021 року. Згідно з п. 17 Акту розслідування внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_3 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь», неякісного проведення медичного огляду в частині не проведення динамометрії, та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. Згідно п. 3.8. Колективного договору, прийнятого на конференції трудового колективу «Товариство не несе відповідальність за стійке погіршення стану здоров`я працівників, що спричинило втрату працездатності, в тому числі часткову, в результаті роботи понад установлений період в шкідливих і особливо шкідливих умовах праці, на посадах і професіях, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1, № 2. Вищенаведений акт підписаний чотирма членами комісії з окремими думками. Наразі, професійний характер захворювання позивача є остаточно не визначеним. Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці зазначено, що згідно з результатами медоглядів років, протипоказань дороботи у ОСОБА_3 виявлено не було.Відповідач мав можливість отримати інформацію про стан здоров`я працівника лише за наслідками періодичних медичних оглядів працівника.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач коли-небудь заперечував результати періодичних медичних оглядів та повідомляв роботодавця про невідповідність їх результату його дійсному стану здоров`я. Позивач взагалі не повідомляв роботодавця про свій дійсний стан здоров`я.Вищенаведене свідчить, що позивач свідомо приховував від лікарів, що проводили періодичні медичні огляди, та від відповідача наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності. Тобто, позивач, знаючи про погіршення стану свого здоров`я та приховуючи дану інформацію від роботодавця та медичної комісії, свідомо погіршував стан свого здоров`я. Як би позивач своєчасно повідомив роботодавця про свій дійсний стан здоров`я, то було б можливо уникнути втрати позивачем працездатності.

Крім того, позивачем в позовній заяві про наявність моральних страждань зазначено лише загальними фразами та взагалі не зазначено, які саме дії/бездіяльність Відповідача призвели до моральних страждань Позивача та не визначено причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою. До позовної заяві, позивач не надав жодного доказу отримання моральної шкоди, спричиненої саме діями/бездіяльністю Відповідача.

Крім того, позивачем не надано жодного медичного первинного документу з яких можливо встановити момент виникнення професійного захворювання, його динаміку та дійсний зв`язок з роботою у відповідача. Доказів постійного знаходження на обліку в ЛПЗ та значних витрат на лікування також не надано. Відсутні висновки психолога, щодо наявності моральних страждань.

Визначаючи як суму відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн. позивач не надав належного обґрунтування з чого конкретно він виходив визначаючи саме таку суму. Посилання позивача лише не той факт, що відповідач може сплатити таку суму, не може бути обґрунтування розміру стягнення моральної шкоди з відповідача.

27.06.2022 року позивач надав відповідь на відзив.

18.07.04.2022 року відповідач надав заперечення на відповідь.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

У відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України суд провів судове засідання у відсутність позивача.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає їх законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просить у задоволенні позову відмовити, з підстав наведених у відзиві та запереченнях. Крім того уточив, що позивач 6 років перебувала у відпустці по догляду за дітьми, тому стаж роботи у шкідливих умовах становить не більше 25 років. Після звільнення у 2016 році з підприємства останній лише у 2021 році встановлено наявність професійного захворювання, при цьому у медичному висновку з`явився новий діагноз, причинний зв`язок між яким та перебуванням у трудових відносинах є сумнівним. Також вважає, що сума моральної шкоди є завищеною, у рішенні необхідно бути зазначено про оподаткування стягнутої суми, витрати на правничу допомогу є значно завищеними, представник позиву донній категорії справ неодноразово брав участь в розгляді аналогічних справ, тому його представництво не потребує значних зусиль та часу для виконання роботи за договором.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали провадження, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах з ПРАТ «Запоріжсталь», а саме: з 01.08.1985 р. по 28.07.2016 р. працювала у ПАТ "ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" на посаді «машиніст крана металургійного виробництва», стаж роботи на цьому підприємстві становить 31 рік, та, безпосередньо в цеху в умовах впливу шкідливих факторів - 25 років ( за винятком часу перебування позивача у відпустках по догляду за дитиною).

28.07.2016 року ОСОБА_3 звільнилась з підприємства відповідача за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, наразі не працює.

Внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів ОСОБА_3 отримала професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, легенева недостатність другого ступеня; вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації: синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії в сполученні з полірадикулоневропатією з нейродистрофічними проявами у вигляді плечолопаткового періартрозу (ПФ першого-другого ступеня), деформуючого остеоартрозу ліктьових та колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів, деформуючого артрозу дрібних суглобів кистей, церебральний ангіодистонічний синдром; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_5 );що підтверджено копією медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 07.12.2021 року, виданим ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ».

Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 07.12.2021 року.

Згідно п.18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.01.2022 року причинами виникнення професійного захворювання є:

наявність на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва ПАТ "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" шкідливих виробничих факторів», перелік яких надалі визначено в пункті 18 цього Акту:

- Заліза оксид 7,53-16,62 мг/м3 при ГДК 6,0 мг/м3

- Кремнію діоксид 14,51-44,37 мг/м 3 при ГДК 4.0 мг/м 3;

- Шум 81,4-91,0 дБ «А» при ГДР 80 дБ «А»

- Вібрація загальна 99,2-106,0 дБ при ГДР 101 дБ

Висновком МСЕК від 28.03.2022 року ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності.

Вплив на стан здоров`я позивача вказаних шкідливих виробничих факторів, які мають місце на обох підприємствах підтверджено також у медичному висновку від 07.12.2021 року № 2199.

Медичною документацією підтверджено знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в різних лікувальних закладах у періоди, що підтверджується медичними виписками із медичної карти ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

За ч.8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Відповідно до вимог ст.173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Положеннями статті 29 КЗпП України встановлено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. В самій нормі вже передбачена наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих умов праці, яке власником ще не усунуто. Тобто існує обов`язок власника на вдосконалення та модернізацію в подальшому робочого місця прийнятого працівника, що дасть можливість усунути ті небезпечні та шкідливі речовини, які негативно впливають на стан здоров`я працівника.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту.

Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.

Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину фізичних і моральних страждань, та суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.

У п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 Про офіційне тлумачення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.

У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення». Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з причин тривалої праці внаслідок допущеного перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.Внаслідок отриманого професійного захворювання Позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується.Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав на підставі положень статті 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання, і стягнення моральної шкоди з роботодавців.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких ОСОБА_3 постійно зазнає у зв`язку із хронічними професійними хворобами, відсоток втрати працездатності (50 %), тяжкість ушкоджень здоров`ю (3 група інвалідності, вимушених змін його життєвих умов, час та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану.

Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) у постанові від 23.01.2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та у постанові від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19).

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано конституційну значимість здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, рівень фізичного болю під час її заподіяння, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 та достатньою сатисфакцією зазначених моральних страждань є 50000,00 грн.

Доводи відповідача, що саме позивач винний в отриманні професійного захворювання, оскільки відповідно до статті 38 КЗпП України не скористався правом розірвання трудового договору за власним бажанням та продовжував працювати, відповідно до ст. 43 Конституції України вільно обрав місце свого працевлаштування, є необґрунтованими, оскільки статтею 153 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та впровадження сучасних засобів техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечення санітарно-гігієнічних умов, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. При цьому, судом встановлено, що причиною професійного захворювання позивача є робота у шкідливих та небезпечних умовах.Можлива обізнаність працівника із шкідливими умовами не нівелює обов`язки роботодавця щодо створення для працівників безпечні умови праці та нести відповідальність за відсутність таких умов.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення(ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права(справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)

Доводи відповідачів про необхідність врахування положень Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», якими були внесені зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкодита необхідності зазначення в рішенні суми про оподаткування стягнутої на користь позивача суми, не заслуговують на увагу суду, оскільки вони виходять за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України. При цьому ,пп. 164.2.14 Податкового кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічну правову позицію з цього питання викладено у постанові Верховного Суду у справі № 180/683/13-ц від 25.07.2018 року, за якою Верховний Суд встановив, що Податковий кодекс України визначає види отриманих фізичними особами доходів, які зараховують до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПКУ), і доходів, які не беруть до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПКУ).

При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з пп. "а" пп. 164.2.14 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку належить зараховувати дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто сума, яку за рішенням суду стягують на користь платника податків для відшкодування збитків, завданих останньому внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, оподаткуванню не підлягає.

Проте, Законом № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України», якими підпункт "а" підпункту 164.2.14 доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020р.

За приписами статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав.

Таким чином, обмеження її розміру для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом було звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди, що закріплено у вище вказаному правовому висновку ВС.

Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21

Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір .

Щодо вимог позивача. про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписом п.2 частини другої ст. 141 цього Кодексу судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Згідно положень с.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт( наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та ( або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі ( складання позовної заяви, надання консультацій).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що в межах цієї справи позивач ОСОБА_3 отримував правову допомогу адвоката Біліченко О.О. та сплатив за це 9850грн. Вказані обставини підтверджуються наданими суду Договором про надання правової допомоги б/н від 27.05.2022, ордером АР №1086897 від 27.05.2022 року , Актами приймання виконаних робіт №1 від 227.06.2022 року, № 2 від 04.07.2022 року , № 3 від 19.07.2022 року ;квитанціями до прибуткового касового ордеру від 27.06.2022 року, 04.07.2022 року, 19.07.2022 року.

Разом з тим, представником відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» подані заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу з посиланням на те, що вони не є співмірними із складністю справи, фактично витраченим адвокатом часом та обсягом відповідних послуг, у зв`язку з чим він просить зменшити ці витрати до 4000,00 грн.

Оцінивши повідомлені представником відповідача обґрунтування, які суд знаходить частково доречними, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, суд відповідно до вимог ст.137 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 6000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11,13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 282, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (0, м.Запоріжжя, Південне шосе буд.72), про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання - задовольнити.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72, код ЄДРПОУ 00191230) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у зв`язку з отриманням професійного захворювання у розмірі 50000 гривень.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72, ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»(м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72 () на користь держави судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів з часу виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст виготовлений 25 липня 2022 року

Суддя: Л.Г. Салтан