печерський районний суд міста києва
20 липня 2022 року Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Бусик О.Л.
при секретарі судових засідань - Трубінській І.С.
учасники справи:
відповідач - ОСОБА_2
третя особа - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .
31 липня 2021 року з вини відповідача відбувалося залиття вищевказаної квартири з квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується актом ЖЕД «Печерськжитло» від 12 серпня 2021 року. Причиною залиття стало недбале ставлення відповідача до сантехнічного обладнання, а саме: порив шланга на змішувачі.
Крім того, вказаними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, оскільки з дня залиття позивач не може проживати у своїй квартирі, де була підвищена вологість. На протязі двох місяців він був вимушений проживати у родичів. Був порушений його звичний ритм життя у зв`язку тривалим доведенням факту спричинення йому дійсної майнової шкоди.
Ухвалою судді від 05 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.
11 листопада 2021 року від третьої особи надійшли пояснення, в яких представник третьої особи вказує на те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів розміру збитків або вартості відновлювальних робіт спричинених залиттям квартири і суті моральної шкоди. Звіт про вартість матеріального збитку викликає сумніви, оскільки складений на вимогу позивача, а відтак не містить положень про обізнаність суб`єкта оціночної діяльності під час підготовки звіту про те, що звіт буде надано в якості доказу до суду та його не було попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім того, твердження позивача про перехід права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24 січня 2019 року не підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у паперовій формі, що передбачено постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі наведеного представник третьої особи просить відмовити у задоволенні позову.
20 липня 2021 року від представника позивача до суду надійшла заява, в якій представник позивача просить ухвалити заочне рішення та задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності від 27 вересня 1996 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 січня 2019 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За змістом частини другої статті 1166 ЦК України, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичної підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акта встановлена в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.
Встановлено, що 31 липня 2021 року відбулось залиття квартири, що належить позивачу.
12 серпня 2021 року комісією у складі головного інженера ЖЕД «Печерськжитло» Молошина Я.Є., майстра технічної дільниці ОСОБА_3 , майстра ремонтної дільниці ОСОБА_4 , сантехніка ОСОБА_5 та позивача складено акт про залиття квартири ОСОБА_6 із зазначенням пошкоджень та дефектний акт №78/21. Комісією встановлено факт залиття квартири № 212 серпня 2021 року. Причиною залиття стало недбале ставлення відповідача до сантехнічного обладнання, а саме порив шланга на змішувачі.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщенням житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Постановою Кабінету міністрів від 24 січня 2009 року № 45, власники квартир, наймачі та орендарі зобов`язані забезпечувати збереження сантехнічного обладнання та при появі несправностей вжити заходів їх усунення власними силами.
За змістом частини другої статті 1166 ЦК України, у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач.
Що стосується позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування.
Враховуючи те, що відповідач своїми неправомірними діями порушив права позивача, суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, оцінює розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Таким чином, враховуючи викладене, стороною позивача доведено обставини, на які він посилається у позовній заяві щодо відшкодування майнової шкоди, а стороною відповідача вони не спростовані, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.
З урахуванням наведеного та відповідно дост. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача також понесені позивачами судові витрати у вигляді сплаченого судового збору 1126 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам.
На підставі викладеного, керуючись статтями, статтями 12, 19, 81, 82, 89, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 22, 322, 1166 ЦК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири -задовольнити частково.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ).
Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).
Повний текст судового рішення складено 25 липня 2022 року.
Суддя О.Л. Бусик