Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1189/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 липня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Кондрацької Н.М.
за участю секретаря судового засідання - Мелещенко О.В.,
за участю представника позивачки - ОСОБА_1 ,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Навроцька Тетяна Володимирівна, до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Навроцьку Т.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Свої позовні вимоги мотивує тим, на підставі договору дарування квартири , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Малою Н.А. від 18.12.1999 зареєстрованого в реєстрі за № 5708, вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Згідно довідки виданої Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 16.02.2022 № 3276-01-10 в квартирі зареєстрована ОСОБА_3 з 19.09.2014. Відповідно до довідки з місця проживання та про склад сім`ї, виданої комітетом самоорганізації населення «Митниця» 18.02.2022 № 469 та акту опитування сусідів засвідчено факт про те, що відповідач не проживає в даній квартирі з 2014 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Вказує, що відповідачка ніколи не була членом сім`ї позивача та не веде з нею спільного господарства. А тому, своєю реєстрацією в квартирі відповідач перешкоджає позивачці в реалізації нею свого права на користування та розпорядження квартирою, підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом немає.
Тож звернулася до суду та просить визнати відповідача ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.03.2022 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Навроцька Т.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_3 повторно в судове засідання не з`явилася, про причину неявки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подала.
Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів.
Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини.
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору дарування квартири від 18.12.1999, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Малою Н.А. від 18.12.1999, зареєстрованого в реєстрі за № 5708, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до відомостей відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 14.03.2022 за вказаною вище адресою станом на 14.03.2022 зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з акту опитування сусідів № 469 від 18.02.2022, завіреного Головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Митниця», ОСОБА_3 у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_2 не проживає із 214 року по теперішній час. Комунальні послуги не сплачує, її особисті речі у квартирі відсутні.
Крім того, вказаний факт підтверджується й довідкою з місця проживання та про склад сім`ї від 18.02.2022.
Статтею 41 Конституції України, статтею 319 ЦК України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.
В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
У зв`язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Враховуючи, що відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2014 року, але зареєстрована у ній, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають до задоволення.
Керуючись ст. 15, 16, 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 71,72,150,156 ЖК України, ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:
Позовні вимоги ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), в інтересах якої діє адвокат Навроцька Тетяна Володимирівна, до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 19.07.2022.
Головуючий: Н. М. Кондрацька