ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2353/22 Справа № 206/1289/21 Категорія 47 Суддя у 1-й інстанції - Поштаренко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 21 липня 2016 року на підставі договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, вона набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , що розташований на земельний ділянці, площею 0,1000 га (кадастровий номер :09:447:0009).

Зазначає, що на сьогоднішній день вона не має належним чином оформленого права власності на земельну ділянку, та позбавлена можливості оформити належним чином, оскільки рішення Дніпропетровської міської ради №629/55 від 24 лютого 2010 року на підставі якого первісно ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,1000 га (кадастровий номер :09:447:0009), що знаходиться по АДРЕСА_1 , та отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, скасовано.

Після скасування вищевказаного рішення міської ради, земельна ділянка була повернута до первинного правового статусу - тобто повернулась у комунальну власність.

На її думку, до такого ж висновку дійшов і Апеляційний суд Дніпропетровської області у рішенні від 12 жовтня 2015 року у справі №206/7593/14-ц.

У жовтні 2020 року звернулася до Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки із заявою, в якій просила доручити відповідним структурним підрозділам Дніпровської міської ради вчинити дії з метою вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та звернутися до Державного кадастрового реєстратора із заявою про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Листом від 29 листопада 2020 року Дніпровською міською радою було надано відповідь, відповідно до якої останній рекомендовано самостійно звернутися до державного реєстратора із заявою про припинення права власності на земельну ділянку.

У грудні 2020 року повторно звернулася до Дніпровської міської ради як до власника зазначеної вище земельної ділянки із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки на підставі ст. 121 Земельного кодексу України, однак листом від 03 лютого 2021 року їй було відмовлено.

З урахуванням викладеного, просила визнати за нею право власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер :09:447:0009, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю порушеного права та невідповідністю обраного позивачем способу його захисту.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки звертаючись до відповідача із заявою про передачу у власність земельної ділянки на підставі положень Земельного кодексу України, позивач обрала законні способи оформлення спірної земельної ділянки. Небажання відповідача вчиняти будь- які дії щодо спірної земельної ділянки фактично свідчить про відмову в оформленні права власності на земельну ділянку. Вважала, що обраний спосіб захисту порушеного права є ефективний, оскільки має на меті одержання бажаного результату.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 липня 2016 року ОСОБА_2 передала безоплатно у власність своїй дочці ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 21 липня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Рівною О. В. (а.с. 8) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 9).

З ситуаційної схеми вбачається, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

Відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання № ДП 28 від 20 квітня 2015 року ОСОБА_2 повідомила про будівництво житлового будинку, альтанки, паркувального майданчику по АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Відповідно до копії наказу «Про присвоєння адреси житловому будинку по АДРЕСА_2 підписаного в.о. міського голови ОСОБА_6 житловому будинку по АДРЕСА_1 присвоєно адресу АДРЕСА_1 , відповідно до ситуаційної схеми (а.с. 14 на звороті).

17 вересня 2015 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами індексний номер 44028164 виданий реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.15), що також підтверджується витягом з Державного реєстру ресових прав на нерухоме майно про реєстрації прав та їх обтяжень (а.с. 16).

В матеріалах справи наявний технічний паспорт на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , де останньою власницею зазначено ОСОБА_3 та план будинку, паспорт виготовлено 22 липня 2008 року (а.с.17-18).

22 липня 2008 року проведено оцінку вищезазначеного будинку та станом на 22 липня 2008 року його інвентаризаційна вартість складала 41 824 грн. (а.с.19).

Згідно з договором купівлі-продажу домоволодіння від 30 липня 2008 року, посвідченого нотаріусом Несеном В.А., приватної нотаріальної контори Дніпропетровського міського нотаріального округу, який зареєстровано в реєстрі за № 3893, ОСОБА_7 продала ОСОБА_3 домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами (а.с.20), про що 01 вересня 2008 року зроблено витяг № 20073197 про реєстрацію права власності (а.с.21).

Управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровськ ОСОБА_3 надано висновок про наявні обмеження на використання земельних ділянок за вих. № 100-С від червня місяця 2009 року, відповідно до якого зобов`язано ОСОБА_3 виконати вимоги ст. 48 Закону України «Про охорону земель» та інших вимог, передбачених чинним законодавством, що регулює діяльність у певних сферах господарювання (а.с.22).

Згідно з актом від 16 грудня 2008 року ОСОБА_3 було проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , вказаний акт підписано суміжними землекористувачами (а.с.23).

24 лютого 2010 року Дніпровською міською радою на сесії V скликання було прийнято рішення № 629/55 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у Самарському районі м. Дніпропетровська», згідно з чинним законодавством України, на підставі заяв громадян (а.с.24). Згідно з додатком №1 земельну ділянку за загальнодержавним кадастровим номером :09:447:0009 загальна площа якої складає 0,1000 га було отримано громадянкою ОСОБА_3 (а.с.25-27).

Фахівцем КП «ДМБТІ» ОСОБА_8 , згідно замовлення № 09/2739 від 29 липня 2011 року проведено обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 . На момент виходу, житловий будинок літ-А-1, споруди та господарчі будівлі знесені, що підтверджується актом про знесення житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.27).

З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 лютого 2012 року вбачається, що ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_5 земельну ділянку за загальнодержавним кадастровим номером :09:447:0009, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.29), на підставі якого в подальшому отримала державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.31).

З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 листопада 2012 року вбачається, що ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за загальнодержавним кадастровим номером :09:447:0009, вищевказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Єдаменко О.А. (а.с.30). Дані обставини також підтверджуються витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягом з відомостей про право власності/право постійного користування (а.с. 32, 32 на звороті) та додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22 липня 2016 року (а.с.33).

01 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:447:0009, який посвідчений державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Рівною О.В. (а.с.34), про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.35).

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2013 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позовних вимог до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання частково недійсним рішення про передачу у власність земельної ділянки (а.с.173-175).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2013 року та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково та скасовано рішення Дніпровської міської ради № 629/55 від 11 березня 2013 року в частині передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки, кадастровий номер :09:447:0009, площею 0,1000 га, розташованої по АДРЕСА_1 (а.с. 176-178).

Встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , треті особи: Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області та Дніпропетровська міська рада про визнання недійсними державних актів про право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування майна від добросовісного набувача. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, кадастровий номер :09:447:0009, серії ЯЛ №027956, зареєстрований 18 серпня 2010 року управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровську в книзі записів державних актів на право власності на землю за №53. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , від 28 лютого 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е., зареєстрованого в реєстрі за №421. Визнано недійсним державний акт на право власності на ім`я ОСОБА_2 , №01 від 30 листопада 2012 року на земельну ділянку розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, кадастровий номер :09:447:0009. Витребувано від ОСОБА_2 та передано у користування ОСОБА_4 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 41-42).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року скасовано рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2015 року в частині витребування та передачі земельної ділянки, а також в частині присудження до стягнення з ОСОБА_2 судових витрат, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування та передачу у користування земельної ділянки (а.с.43-44). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року скасовано, а рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2015 року в частині передачі земельної ділянки у користування ОСОБА_4 залишено без змін (а.с. 45-47).

Як вбачається із матеріалів справи, у вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Дніпровська міська рада про визнання недійсними державної реєстрації на будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельної ділянки, визнання недійсними договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, усунення перешкод у здійсненні користування земельною ділянкою шляхом знесення забудови у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсною державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 від 12 серпня 2015 року на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 21 липня 2016 року, посвідчений П`ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №5-322.

ОСОБА_1 звернулася до Дніпровської міської ради із заявою, в якій просила доручити відповідним структурним підрозділам Дніпровської міської ради вчинити дії з метою вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про земельну ділянку кадастровий номер :09:447:0009, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та закриття відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та звернутися до Державного кадастрового реєстратора із заявою про скасування державної реєстрації земельної ділянки (а.с.62).

29 листопада 2020 року Дніпровська міська рада надала відповідь та рекомендувала позивачу самостійно звернутися до державного реєстратора із заявою про припинення права власності на земельну ділянку кадастровий номер :09:447:0009, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.63).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звернулася до Дніпровської міської ради як до власника земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер :09:447:0009, що розташована за адресою АДРЕСА_1 про передачу безоплатно у її власність вказаної земельної ділянки на підставі ст. 121 Земельного кодексу України. (а.с. 64). Однак, Дніпровська міська рада, листом від 03 лютого 2021 року повідомила про відсутність правових підстав для передачі земельної ділянки, оскільки остання перебуває у її власності (а.с.65).

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Як розтлумачив Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 01 грудня 2004 року за № 18-рп/2004, поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага. Водночас за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до статті 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до статті 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач не довела тієї обставини, що існує порушення або оспорювання прав чи законних інтересів з боку Дніпропетровської міської ради, та відповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством. Враховуючи, що суд першої інстанції не вправі втручатися в діяльність органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, визначених законодавством, не вправі перебирати на себе функції суб`єктів владних повноважень, питання виділення у користування земельної ділянки підлягають вирішенню виключно міською радою, тому вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку, задоволенню не підлягають.

Аналізуючи вимоги позовної заяви ОСОБА_1 , їх відображення у рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що у справі, що розглядається, позивачу було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтування та правильність висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про законність обраних способів оформлення земельної ділянки не беруться до уваги, оскільки із матеріалів справи вбачається, що звернувшись з питанням до відповідача про передачу спірної земельної ділянки у власність, будь якої відмови у здійсненні таких дій з боку Дніпровської міської ради позивач не отримала. Натомість у відповіді Дніпровської міської ради від 03 лютого 2021 року зазначено про відсутність правових підстав для передачі ОСОБА_1 спірної земельної ділянки з огляду на те, що така земельна ділянка вже перебуває у її власності.

Доводи апеляційної скарги про небажання відповідача вчиняти будь які дії щодо спірної земельної ділянки фактично, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. За пунктом 4 частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, якщо позивач вважає, що Дніпровською міською радою, як органом, який має відповідні повноваження у галузі земельних відносин вчинено дії чи бездіяльність, які порушують її права, остання не позбавлена оскаржити такі дії чи бездіяльність в порядку адміністративного судочинства. Натомість суд не праві перебирати на себе дискреційні повноваження, які належать в даному випадку Дніпровській міській раді, в частині вирішення питання виділення у користування земельної ділянки, про що вірно було зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, колегія суддів виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі рішення суду, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова