Справа № 131/1412/21
Провадження № 22-ц/801/1107/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 рокуСправа № 131/1412/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Гончаром Олександром Івановичем, на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2022 року, ухвалене у складі судді Олексієнка О. Ю. в м. Іллінці, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його постановлення, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 26 квітня 2017 року між ПАТ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 було підписано Заяву - Договір № ВВ4-43252-Ф/17-DOM про приєднання до правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками ПАТ «УКРГАЗБАНК» (надалі Заява-Договір).

Відповідно до Заяви - Договору банк встановив на картковому рахунку клієнта максимальний ліміт дозволеного овердрафту в сумі 300 000 (триста тисяч гривень 00 копійок), орієнтовна суму кредиту 10 000 грн, строк кредитування 12 місяців, строк дії договору по 25 квітня 2018 року, з позичальником було погоджено процентну ставку за користування дозволеним овердрафтом в межах ліміту на рівні 36,0% річних, процентна ставка на прострочену заборгованість - 48,0% річних, позичальник отримав відповідну кредитну картку.

Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі. Факт користування відповідачем овердрафтом підтверджується випискою по договору.

Відповідно до п. 5.2.10, 5.2.11 Правил клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за дозволеним овердрафтом у тому числі мінімальних платежів та за нарахованими процентами за користування дозволеним овердрафтом в розмірах та у строки, що визначені укладеним договором. Не пізніше останнього дня строку дії дозволеного овердрафту, визначеного у заяві-договору погасити усю існуючу станом на цей день заборгованості за дозволеним овердрафтом.

Однак Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував, в зв`язку з чим станом на 28 вересня 2021 року утворилася заборгованість у сумі 44 984,97 грн, яка складається з: 23 789,18 грн - заборгованість по кредиту (поточна), 13 237,20 грн - заборгованість по кредиту (прострочена); 7 958,59 грн - заборгованість по процентах (прострочена).

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2022 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за договором № ВВ4-43252-Ф/17-DOM від 26 квітня 2017 року в сумі 44 984, 97 (сорок чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири грн. 97 коп.) грн, а також 2 270, 00 грн понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору.

З таким рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Гончара О. І., подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не взяв до уваги пояснення відповідача та не дав їм оцінки: додана до позову Заява-договір не містять істотних умов договору, лише припущення про можливий розмір кредиту в10 000 грн, на ній відсутні підписи сторін, розписка про отримання картки не містить повного номера картки та дати, а виписка з особового рахунку свідчить про те, що заборгованість відсутня: вхідний дебет 15.05.17 - 0,00, вихідний дебет 29.09.21 0,00. Овердрафт це короткостроковий кредит на 1 рік, проте суд не звернув уваги, що він закінчився 25 квітня 2018 року, тобто строк позовної давності сплинув.

01червня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, стверджує, що суд першої інстанції дав вірну оцінку наявним в справі доказам: Заява-договір містить 5 розділів: 1- особисті дані клієнта, 2 загальні положення, 3 заяви та підтвердження, 4 паспорт споживчого кредиту, 5 відмітки банку, а тому їх слід оцінювати в сукупності. Докази отримання відповідачем кредитної картки є належними, адже для ідентифікації картки достатньо чотири останні цифри та й сам відповідач не заперечує факту отримання кредитної картки. Стосовно твердження в апеляційній скарзі, що заборгованість відсутня, то слід зазначити, що Банк надав кілька виписок: по простроченій заборгованості (рахунок 2203), по простроченій заборгованості за процентами (рахунок 2208), по усіх поточних операціях (рахунок 2620). Стосовно виписок по рахунках 2625 та 2627, де обліковуються нулі та на які посилається відповідач як на відсутність заборгованості, то нулі там значаться тому, що дані номера рахунків були змінені за ініціативою Банку: 2625 змінено на 2620, а 2627 змінено на 2208.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

По справі встановлено наступні обставини:

-26 квітня 2017 року між ПАТ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 було підписано Заяву - Договір № ВВ4-43252-Ф/17-DOM про приєднання до правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками ПАТ «Укргазбанк» (а.с. 9-11).

-Зазначена заява-договір містить 6 розділів: 1- особисті дані клієнта, 2 загальні положення, 3 заяви та підтвердження, 4 паспорт споживчого кредиту, 5 відмітки банку, 6- строк дії договору.

-Банком надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за Договором № ВВ4-43252-Ф/17-DOM від 15 травня 2017 року, в якому зазначено, що станом на 28.09.2021 року заборгованість становить 44 984,97 грн, з яких: 23 789,18 грн заборгованість по кредиту (поточна, 13 237,20 грн заборгованість по кредиту (прострочена), 7 958,59 грн. заборгованість по процентах (прострочена) (а.с. 5-8);

-Позивачем надано п`ять виписок по особовому рахунку ОСОБА_1 з 15.05.2017 по 28.09.2021 року (а.с. 15 27):

?рахунок НОМЕР_1 , де станом на 27.09.2021 року рахується заборгованість 13 237,20(а.с.15);

?рахунок НОМЕР_2 , де станом на 27.09.2021 року рахується заборгованість 7 958,59 грн (а.с.15 -16);

?рахунок НОМЕР_3 , де станом на 27.09.2021 року рахується заборгованість 23789,18 (а.с.16 -25);

?рахунок НОМЕР_4 , де станом на 11.12.2017 року рахується заборгованість 0.00 грн (а.с.26);

?рахунок НОМЕР_5 , де станом на 27.09.2021 року рахується заборгованість 0.00 грн (а.с. 26-27).

? ОСОБА_1 отримав у «АБ «Укргазбанк» картку № НОМЕР_6 , про що свідчить його особистий підпис (а.с. 11)

Між сторонами виник спір з приводу повернення кредитних коштів.

Відповідно до ст.ст.1054,1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Частинами1, 2 ст.1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з положеннями ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч.2 ст.615 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Як вбачається з Заяви-Договору (а.с. 9 11), вона дійсно складається з 6 розділів, які послідовно пронумеровані та мають логічний зв`язок між собою, тому твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що ці частини є окремими договорами, не заслуговують на увагу і це вірно встановив суд першої інстанції.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд не звернув увагу на те, що строк дії договору закінчився 25 квітня 2018 року, а тому Банк пропустив строк позовної давності, оскільки відповідач не заявляв у суді першої інстанції вимогу про застосування наслідків спливу строку позовної давності, відтак апеляційний суд не дає оцінки цій обставині, оскільки відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи є неповними та необ`єктивними, суд невірно застосував норми матеріального права та допустився порушень при застосування норм процесуального права.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц, де предметом судового розгляду були подібні правовідносини, зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

В справі що розглядається в позовній заяві Банк посилався на те, що підписання Заяви-Договору є договором приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк» (надалі Правила), зазначені Правила розміщені на офіційному сайті www.ukrgasbank.com/ та містять розмір процентної ставки, термін та порядок погашення кредиту (п. 6.14.1 та 6.13 Правил), розмір та порядок нарахування Базової процентної ставки (36% річних та її зміну при пролонгації строку дозволеного овердрафту (п.7.2.2.), нарахування підвищеної відсоткової ставки на прострочену заборгованість (п. 7.2.3 Правил).

Відтак, з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач, підписавши Заяву-Договір, приєднався до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк» (надалі Правила).

Не можна розцінювати як погодження умов кредитного договору й інформацію, зазначену в розділі 3 Заяви-Договору, яка носить назву «Паспорт споживчого кредиту», з огляду на таке:

У відповідності до частини 2 статті 9 Закону № 1734-VIII «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 травня 2022 року по справі № 393/126/20 зробив наступний правовий висновок:

«Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

В зазначеній постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду здійснив відступ від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Отже, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не доведено на яких умовах було надано кредитні кошти відповідачеві, а відтак відсутні підстави для стягнення нарахованих процентів, так як їх розмір, порядок нарахування та виплати не був узгоджений відповідачем як стороною кредитного договору.

Невірне застосування судом першої інстанції вищезазначених положень закону, що регулюють спірні правовідносини, неврахування правових позицій Верховного Суду, які є обов`язковими при вирішенні справ з аналогічних правовідносин, є підставою для виходу апеляційним судом за межі доводів апеляційної скарги (частина 4 статті 367 ЦПК України)

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що оскільки в наданій виписці по особовому рахунку вхідний дебет 15.05.2017 року 0, вихідний дебет 20.09.21 (на момент звернення до суду) також 0, слід заначити таке:

В рішенні суду першої інстанції відсутня аргументація щодо такого доводу відповідача, що суперечить положенням статті 263 ЦПК України.

В пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

В справі що розглядається позивачем надано п`ять виписок по особовому рахунку ОСОБА_1 з 15.05.2017 по 28.09.2021 року (а.с. 15 27):

?рахунок НОМЕР_1 , де станом на 27.09.2021 року рахується заборгованість 13 237,20(а.с.15) і, як стверджує позивач, ця виписка стосується процентів;

?рахунок НОМЕР_2 , де станом на 27.09.2021 року рахується заборгованість 7 958,59 грн (а.с.15 -16) і, як стверджує позивач, ця виписка стосується прострочених процентів;

?рахунок НОМЕР_3 , де станом на 27.09.2021 року рахується заборгованість 23 789,18 і, як стверджує позивач, ця виписка стосується руху коштів по усіх поточних операціях (а.с.16 -25);

?рахунок НОМЕР_4 , де станом на 11.12.2017 року рахується заборгованість 0.00 грн (а.с.26) та , як стверджує позивач, цей рахунок був трансформований в рахунок НОМЕР_3 і це дійсно прослідковується при порівнянні зазначених рахунків;

?рахунок НОМЕР_5 , де станом на 27.09.2021 року рахується заборгованість 0.00 грн (а.с. 26-27) та, як стверджує позивач, цей рахунок було трансформовано в рахунок 2208, проте виписка про рух коштів за таким рахунком відсутня в матеріалах справи, тому перевірити це твердження не є можливим.

Оскільки, як уже зазначено вище, розмір процентів не був погоджений з відповідачем, тому немає підстав для стягнення визначеної позивачем в односторонньому порядку заборгованості за процентами.

Немає також підстав для стягнення визначеного Банком розміру заборгованості за поточним та простроченим тілом кредиту, з огляду на таке:

Як вбачається з розділу 5 Заяви-Договору, дійсно Банком було відкрито балансовий рахунок № 2620, в т. ч. субрахунок № 0347.500101.980, виписка по якому надана Банком та знаходиться на а.с.16 -25.

Проте визначити розмір заборгованості по кредитних коштах з неї не вбачається можливим, оскільки:

- дана виписка містить відомості не лише про рух кредитних коштів (використання/погашення), але й про нарахування/списання комісії, нарахування/списання процентів;

- у виписці значиться про перенесення 11.12.2017 року залишку в розмірі 25 827,18 (дебет) по угоді ВВ4-43252-Ф/17-DOM в зв`язку зі зміною рахунку, проте вказана угода є саме Заявою-Договором, яка є предметом розгляду справи та яка не містить жодного застереження про перенесення будь-яких коштів з іншого рахунку та й рахунок, з якого було перенесено зазначену суму, Банком не вказаний, що суперечить вимогам пункту 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, який містить перелік обов`язкових реквізитів особового рахунку, одним із яких є номер рахунку;

- як вбачається з наданих позивачем доказів, ОСОБА_1 отримав картку номер НОМЕР_6 , (а.с. 11), проте, починаючи 30.01.2019 року (а.с. 18 на звороті) до виписки включено використання картки № НОМЕР_7 , при цьому доказів перевипуску картки, тощо, матеріали справи не містять.

Все це у сукупності, а також з урахуванням того, що позивачем не надано розрахунку заборгованості по тілу кредиту, унеможливлює зробити однозначні та беззаперечні висновки про існування чи відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед Банком за кредитом, отриманим на підставі Заяви-Договору № ВВ4-43252-Ф/17-DOM.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та не доведеними, тому в задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що у разі надання належних та допустимих доказів наявності заборгованості за тілом кредиту, Банк не позбавлений можливості повторно звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої постановлене без повного з`ясування обставин справи, на підставі недоведених обставин, які суд вважав доведеними, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Тому рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2022 року підлягає скасуванню з постановленням нового: про відмову у задоволенні позову.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду сплатив 2 270, 00 грн судового збору за подання позову (а. с. 4), відповідач ОСОБА_1 сплатив 3 405, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 101).

З урахуванням принципу пропорційності, оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, понесені відповідачем ОСОБА_1 судові витрати слід стягнути з позивача ПАТ АБ «Укргазбанк».

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, - п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Гончаром Олександром Івановичем задовольнити.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2022 року скасувати та постановити нове.

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за овердрафтом.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», , МФО 320478.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса:

АДРЕСА_1 Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк