Справа № 932/3983/21
(2/199/557/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

06.10.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Хамула А.С.,

за участю: представника позивача Коптілова Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи Дніпровська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання відмови у приватизації квартири протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що вона, як основний квартиронаймач, 12 лютого 2021 року звернулась до відповідача із заявою про передачу їй та членам її родини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у приватну власність квартири АДРЕСА_1 , в якій позивач та її родина мешкає і зареєстровані. Не зважаючи на те, що позивач подала весь необхідний пакет документів, їй було відмовлено у приватизації, про що повідомлено листом від 12 квітня 2021 року. Відмова мотивована тим, що позивач та її родина вже приймали участь у приватизації житла, а залишку житлових чеків не вистачає для приватизації вищевказаної квартири в рівних частках. Вказану відмову позивач вважає незаконної з тих підстав, що приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не повторною, позивачем та її родиною не повністю використані житлові чеки, законодавством не передбачено передачу квартир в порядку приватизації у спільну часткову власність лише в рівних частках. На підставі викладеного позивач просила суд визнати відмову відповідача у передачі позивачу та її родині вищевказаної квартири у приватну власність в порядку приватизації протиправною, а також зобов`язати відповідача передати зазначену квартиру позивачу та її родині у спільну часткову власність.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасовано, а позовну заяву направлено до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю.

25 жовтня 2021 року матеріали позовної заяви надійшли до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, де 26 жовтня 2021 року у відповідності та в порядку ст.ст.14, 33, 34 ЦПК України були розподілені та передані для розгляду судді Авраменко А.М.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення недоліків її позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2022 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем недоліків її позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесення до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, а справу призначеного до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин.

Представник відповідача та третьої особи (Дніпровська міська рада) в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. Крім того, представником відповідача було подано до суду відзив, в якому представник також просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що позивача вже приймали участь у приватизації житла, а тому залишок їх житлових чеків, які вони могли використати для приватизації квартири АДРЕСА_1 є меншим за необхідний.

Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в останнє судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, в ході розгляду справи позовні вимоги підтримували в повному обсязі.

За таких обставин, керуючись нормами ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та члені її родини, які є третіми особами у справі постійно проживають та зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 , а саме: позивач ОСОБА_1 , як головний квартиронаймач, зареєстрована у вказаній квартирі з 12 листопада 2012 року, треті особи ОСОБА_3 з 18 лютого 2019 року, ОСОБА_4 з 28 вересня 2020 року, ОСОБА_5 з 28 вересня 2020 року. Викладені обставини підтверджуються довідкою №002807 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 11 лютого 2021 року, копіями паспортів, копією довідки про реєстрацію місця проживання особи, а також не заперечувались сторонами.

Відповідно до копій довідок АТ «Ощадбанк» від 18 червня 2019 року, 30 липня 2020 року позивач та треті особи вже брали участь у приватизації державного житлового фонду, однак не використали це право в повному обсязі з огляду на площу приватизованого житла, а тому отримали житлові чеки. Зокрема, позивач та ОСОБА_3 здійснили приватизацію житла за адресою АДРЕСА_3 , використали житлові чеки кожний на суму 1,47, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приватизували те ж житло, але з використанням житловим чеків на суму 1,33 та 1,8 відповідно. Відтак, залишок невикористаних чеків становить для позивача та ОСОБА_3 2,73, а для ОСОБА_4 та ОСОБА_5 2,87 та 2,4 відповідно. Загальний сума невикористаних чеків позивача та її сім`ї 10,73. Наведений первинний розмір житлового чеку позивача та членів її родини (4,2) встановлено, зокрема, зі змісту листа відповідача від 12 квітня 2021 року №3/16-1592, а також не заперечувався сторонами.

Для використання вищевказаних залишків житлових чеків та приватизації позивачем та її родиною займаної ними квартири АДРЕСА_1 позивач у 2021 році звернулась до відповідача із відповідною заявою та необхідним пакетом документів, у відповідь на що отримала відмову, оформлену листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 12 квітня 2021 року №3/16-1592. Відмова мотивована тим, що позивач та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вже приймали участь у приватизації житла за адресою АДРЕСА_3 , внаслідок чого ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 використали житлові чеки в сумі 1,39, а ОСОБА_5 1,73, а тому залишок невикористаних чеків становить 2,81 (для ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для кожного), а для ОСОБА_5 2.47. В той же час, для приватизації вказаної вище квартири потрібно, щоб у позивача та кожного члена її родини був залишок невикористаних чеків на суму 2,6. Відтак, на підставі викладеного відповідач зробив висновок, що для передачі зазначеної квартири у спільну сумісну або спільну часткову власність у рівних частках позивачу та її родині немає підстав. Копія листа, яким позивач та її родині відмовлено у приватизації, наявна в матеріалах справи.

Правовідносини, які виникли між учасниками справи, врегульовані нормами Конституції України, ЖК України, ЦК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказ Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396 (далі Положення).

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст.47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

За змістом ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом.

За змістом ст.ст.9, 48 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Громадяни, які одержали житло у державному фонді, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що до об`єктів приватизації належать, зокрема, квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму.

За змістом ст.ст.3-5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.п.5, 8-11 Положення приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Оплата вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла може провадитись громадянами у розстрочку на 10 років за умови внесення первинного внеску в розмірі не менше 10 відсотків суми, що підлягає виплаті. При цьому громадянин дає органу приватизації письмове зобов`язання про погашення суми вартості, що залишається несплаченою.

Пунктом 5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

В свою чергу, рішенням Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року №15-рп/2010 у справі №1-38/2010 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (справа про безоплатну приватизацію житла) здійснено наступне тлумачення норми закону в аспекті конституційного звернення положення пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року №2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; - весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Аналогічна норма міститься у п.4 Положення.

За змістом ст.ст.355-357 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Нормами ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.п.13-16, 22, 23 Положення визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку. Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

За змістом п.п.17, 18 Положення для громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, якому подає відповідну заяву на приватизацію разом із певним переліком документів, визначених вказаним Положенням.

Пунктом 10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (тобто недотримання умов, передбачених ст.ст.2-6 вказаного закону).

Відповідно до ст.ст.6, 19 Конституції України органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах та відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.ст.16, 21 ЦК України способом захисту цивільних право та інтересів може бути, окрім іншого, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, право людини на житло є загальновизнаним. Згідно з Конституцією України це право, як і інші конституційні права, є невідчужуваним, непорушним і рівним для всіх без будь-яких обмежень. Воно не може бути скасоване і обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» умовою безоплатної передачі наймачеві та членам його сім`ї квартири (будинку), що підлягає приватизації, є відповідність загальної площі квартири (будинку) нормі, передбаченій абзацом другим частини першої статті 3 Закону (пункт 1 частини першої). Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається, виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра (частина друга). Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності грошима (частина третя). Отже, безоплатна приватизація державного житлового фонду обумовлюється загальною площею квартири (будинку), в якій постійно проживає наймач та члени його сім`ї, і санітарною нормою загальної площі, що підлягає приватизації, та не обмежується кількістю квартир (будинків) державного житлового фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі. Тому громадяни України мають право використати житлові чеки для приватизації державного житлового фонду у повному обсязі незалежно від того, вкладається в санітарну норму загальна площа однієї чи кількох квартир (будинків). Тобто, якщо площа займаної квартири (будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є, або частки майна державних підприємств, земельного фонду (стаття 4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Наведене кореспондується з нормою ст.48 ЖК України.

Системний аналіз положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ЖК України з урахуванням рішенням Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року №15-рп/2010 у справі №1-38/2010 дає підстави для висновку, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і, відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься, зокрема, ненадання особою необхідних документів для приватизації.

Викладені вище висновки суду узгоджуються зі сталою судовою практикою та із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18 грудня 2018 року по справі №183/2859/16, від 19 червня 2019 року по справі №338/347/16-ц, від 10 лютого 2021 року по справі №760/23067/19, від 11 лютого 2021 року по справі №203/1621/18, від 08 червня 2022 року по справі №202/3820/19.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін по даній цивільній справі, то єдиною підставною для відмови відповідачем позивачу та членам її родини у приватизації ними квартири за адресою АДРЕСА_2 стало посилання на неможливість приватизації позивачем та її родиною означеної квартири саме у рівних частках, оскільки залишку розміру наявного у ОСОБА_5 , як члена сім`ї позивача, житлового чеку не вистачає для такої приватизації. В той же час, відповідачем, з огляду на зміст положень п.3 ст.5, п.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ч.ч.1, 2 ст.357 ЦК України, не враховано можливості приватизації спірної квартири позивачем та її родиною не у рівних частках, а відповідно до розміру залишків житлових чеків, наявних у позивача та її родини, загальний розмір яких перевищує необхідний для приватизації квартири в цілому. Більш того, у випадку бажання позивача та її родини приватизувати вищевказану квартиру в рівних частках, той член родини позивача, розмір залишку житлового чека якого є недостатнім, не позбавлений можливості здійснити відповідну доплату грошима, що відповідачем також залишено поза увагою. Відтак, відмова відповідача у приватизації, яку оскаржує позивач, порушує права та інтереси позивача, її родини, прийнята з непередбаченої законом підстави, а тому позов в частині вимоги про визнання такої відмови протиправної є обґрунтованими, доведеним, а отже таким, що підлягає задоволенню.

Норма ст.15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому такий спосіб захисту порушеного права як визнання дій (бездіяльності) відповідача неправомірними/протиправними передбачений ст.ст.15, 16 ЦК України та відповідає чинному законодавству. Такий висновок викладено у постанові від 19 червня 2019 року по справі №338/347/16-ц. Відтак, задоволення позовних вимог у даній справі в частині вимоги про визнання відмови відповідача у приватизації протиправною є належним та ефективним способом захисту.

Вирішуючи позов в частині вимоги про зобов`язання відповідача передати у спільну часткову власність позивачу та членам її родини квартиру в порядку приватизації, суд виходить із того, що за змістом наведених вище судом норм та положень законодавства існує певна визначена законодавством процедура здійснення передачі квартир державного житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами (зокрема відповідачем), до числа яких суд не належить. Натомість позивач, заявляючи вищевказану позовну вимогу, просить суд фактично обмежити, втрутитись у дискреційні повноваження органу приватизації шляхом зобов`язання його прийняти певне рішення та вчинити певні дії на користь позивача та її родини за наслідками розгляду поданих раніше позивачем документів, що не тільки не передбачено діючим законодавством, а й суперечить йому, а отже є неможливим.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останньою при зверненні до суду судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимоги, тобто в розмірі 908 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.6, 19, 41, 47, 124 Конституції України, ст.ст.15, 16, 21, 179, 181, 316, 328, 345, 355-357 ЦК України, ст.ст.9, 48 ЖК України, ст.ст.1-5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.п.4, 5, 8-11, 13-18, 22, 23 Положення, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 38114671; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, 16), треті особи Дніпровська міська рада (ЄДРПОУ 38114671; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ), про визнання відмови у приватизації квартири протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 12 квітня 2021 року №3/16-1592 як органу приватизації державного житлового фонду в передачі у власність в порядку приватизації квартири АДРЕСА_1 протиправною.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 908 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко