КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/588/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України Петрашка Ігоря Ростиславовича, державного підприємства «УДВП ІЗОТОП», третя особа: виконувач обов`язків директора державного підприємства «УДВП ІЗОТОП» Пасєка Олександр Васильович, про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Колдіної О.О.,-

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив: визнати незаконним та скасувати наказ з особового складу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 186-п від 12 жовтня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 згідно пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді виконувача обов`язки директора ДП «УДВП ІЗОТОП» з 13 жовтня 2020 року; стягнути з ДП «УДВП ІЗОТОП» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 жовтня 2020 року по день прийняття рішення судом; стягнути з Міністра розвиту економіки, торгівлі та сільського господарства України Петрашка І.Р. на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 гривні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ про звільнення є незаконним, підписаний не уповноваженою особою. Підстави для прийняття наказу про звільнення відсутні, оскільки призначення директора у визначеному законом порядку не відбулося. Звільнення позивача відбулося з грубим порушення норм трудового законодавства.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ з особового складу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 186-п від 12.10.2020 р. про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне дослідження обставин, які мають значення у справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в частині вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства економіки України зазначив, що апеляційна скарга безпідставна та задоволенню не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу директор ДП «ІЗОТОП» зазначив, що твердження апеляційної скарги безпідставні.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної підтримала.

Представник Міністерства економіки України проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Рішення в частині задоволення позову про визнання незаконним наказу не оскаржується.

Рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що посада виконуючого обов`язки директора «УДВП ІЗОТОП» відсутня, наявний переможець конкурсного відбору на посаду керівника державного підприємства «УДВП ІЗОТОП», що зумовлює неможливість поновлення позивача на посаді виконуючого обов`язки директора «УДВП ІЗОТОП», а тому похідні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню.

Висновки суду в оскаржуваній частині відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що Наказом з особового складу № 8-п від 15 жовтня 2019 року Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства призначено ОСОБА_1 виконувачем обов`язки директора ДП «УДВП ІЗОТОП» з 18 жовтня 2019 року до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку та встановлено посадовий оклад в розмірі 29 369 грн 20 коп.

Згідно Наказу ДП «УДВП ІЗОТОП» № 71-к від 18 жовтня 2019 року ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків виконувача директора підприємства з 18 жовтня 2019 року.

Наказом з особового складу № 186-п від 12 жовтня 2020 року звільнено ОСОБА_1 , виконувача обов`язки директора ДП «УДВП ІЗОТОП», 12 жовтня 2020 року, пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Наказом з особового складу № 187-п від 12 жовтня 2020 року призначено Пасєку О.В. виконуючим обов`язки директора ДП «УДВ ІЗОТОП» з 13 жовтня 2020 року до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що наказ про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню. Звільнення позивача є неправомірним. Міністр Мінекономіки перевищив свої повноваження шляхом підписання Наказу № 186-п від 12 жовтня 2020 року. Відсутні підстави для прийняття наказу про звільнення, оскільки на момент звільнення позивача призначення директора у визначеному законом порядку не відбулося. Враховуючи положення ст. 235 КЗпП прозивач просив задовольнити позовні вимоги.

Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗПП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

В законі передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку.

Встановлено, що позивача призначено виконувачем обов`язки директора ДП «УДВП ІЗОТОП» до призначення керівника цього підприємства.

Наказом з особового складу № 187-п від 12 жовтня 2020 року призначено Пасєку О.В. виконуючим обов`язки директора ДП «УДВ ІЗОТОП» з 13 жовтня 2020 року до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку.

Покладення виконання обов`язків керівника підприємства за своєю правовою природою є тимчасовим заходом, який передбачає виконання відповідних обов`язків в обмежений у часі термін, а саме до моменту призначення органом управління на цю посаду керівника та укладання з ним відповідного контракту або ж покладення виконання обов`язків керівника на іншу особу, що узгоджується із нормами трудового законодавства.

Таким чином, призначення іншої особи виконувачем обов`язки керівника підприємства до моменту призначення органом управління на цю посаду керівника, є правомірним та не суперечить вимогам закону, а тому звільнення позивача відбулося із дотриманням норм трудового законодавства.

Посилання позивача на те, що наказ про його звільнення підписано не уповноваженою особою, колегія суддів відхиляє, оскільки ДП «УДВП ІЗОТОП» належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та є державним комерційним підприємством. У своє чергу міністр, який очолює Міністерство, призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Міністерства.

Доводи апеляційної скарги про те, що підстав для припинення трудових відносин не було, оскільки на момент звільнення керівник не був призначений, колегія суддів відхиляє, оскільки призначення 12 жовтня 2020 року Пасєки О.В. виконуючим обов`язки директора ДП «УДВ ІЗОТОП» є підставою для припинення виконання обов`язків директора позивачем.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 29 вересня 2021 року постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04 липня 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко