ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1497/22 Справа № 183/4165/20 Головуючий у першій інстанції: Сорока О. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Сахарову Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 03.04.2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №DNN0GA00000011, згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит у розмірі 28050,00 доларів США строком до 03.04.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 уклали договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_8 надали, як майнові поручителі ОСОБА_3 , в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 42,8 м.кв., що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 . Договором іпотеки передбачене право іпотекодавців на реєстрацію у вказаному будинку (предметі іпотеки) інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Позивач вказує, що відповідачами, всупереч вимог договору іпотеки, порушено їх обов`язок та у вказаному житловому будинку були зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Таким чином, мешканці, які були зареєстровані з порушенням вимог законодавства у вищезгаданому житловому будинку, що є предметом іпотеки, не мають права користуватись житловим будинком. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив зняти з реєстрації місця проживання громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку за адресою по АДРЕСА_1 , - у відповідному органу реєстрації виконавчого комітету міської ради, що здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання особи, а також виселити всіх мешканців та інших осіб, які не зареєстровані та проживають у вказаному житловому будинку (а.с. 52-54).

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Від АТ КБ "ПриватБанк" 28.06.2022 року надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача.

У даній справі питання права не становлять особливої складності. Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явились.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що03 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_3 (позичальник) був укладений кредитний договір №DNN0GA00000011, відповідно до якого позивач зобов`язався надати ОСОБА_3 кредит на строк до 03 квітня 2018 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 28050,00 доларів США на наступні цілі: 25000,00 дол. США на споживчі цілі, а також 3050,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,04% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 5-7).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, 03 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (від імені яких на підставі довіреності діяв ОСОБА_3 ) укладений договір іпотеки №DNN0GA00000011, який посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю., зареєстрований в реєстрі за №1691 (а.с.8-10).

Згідно п. 35.3 договору іпотеки №DNN0GA00000011 від 03.04.2008 року, зокрема, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодавці надали в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме будинок загальною площею 42,8 м.кв., житловою площею 21,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить іпотекодавцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом №2-3637 та №2-3633, виданих державним нотаріусом Шевченко О.М. Новомосковської державної нотаріальної контори, право власності зареєстровано КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 20.07.2007 року (а.с. 10).

Пунктом 11 договору іпотеки №DNN0GA00000011 від 03.04.2008 року погоджено, що на строк дій цього договору предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця.

З моменту набрання чинності договору іпотеки, іпотекодавець має право відчужувати, передавати в оренду, лізинг, наступну іпотеку, у спільну діяльність, у позичку іншим особам майно та/або земельну ділянку, або іншим чином розпоряджатися предметом іпотеки, тільки за письмовою згодою іпотекодержателя (пункт 16 договору іпотеки №DNN0GA00000011 від 03.04.2008 року).

Відповідно до пункту 20.12 вказаного вище договору іпотеки, іпотекодавець зобов`язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя.

У будинку по АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 з 08.07.1993 року, ОСОБА_6 з 18.03.2003 року, ОСОБА_7 з 11.02.2002 року, а також неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.04.2016 року та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 16.01.2018 року, що підтверджується листом Відділу реєстрації та обліку громадян Виконавчого комітету Новомосковської міської ради (а.с.11).

Позивач в обґрунтування позову посилається на невиконання іпотекодавцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 умов договору іпотеки №DNN0GA00000011 від 03.04.2008 року щодо заборони, без згоди банку, реєструвати місце проживання будь-яких осіб у будинку, який є предметом іпотеки.

Установлено, що місце проживання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у будинку по АДРЕСА_1 було зареєстроване до укладення договору іпотеки №DNN0GA00000011 від 03 березня 2008 року.

Місце проживання неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстроване у вказаному вище будинку після їх народження.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України).

За положеннями частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно вимог ч.3 ст.109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту наведених вище норм Закону вбачається, що виселення мешканців із займаного житлового приміщення можливе лише у випадку звернення стягнення на передані в іпотеку такі приміщення.

Жодних доводів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позовній заяві не наведено як і не подано позивачем жодного доказу на підтвердження такого.

Колегія наголошує, що будинок по АДРЕСА_1 належить іпотекодавцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом №2-3637 та №2-3633, право власності зареєстровано КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 20.07.2007 року, згідно змісту пункту 35.3 договору іпотеки №DNN0GA00000011 від 03.04.2008 року. Тобто, вказане вище житлове нерухоме майно набуте у власність іпотекодавцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не за рахунок кредитних коштів, а в порядку спадкування, задовго до укладення кредитного та іпотечного договорів.

У будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 з 08.07.1993 року, ОСОБА_6 з 18.03.2003 року, ОСОБА_7 з 11.02.2002 року - тобто до укладення іпотечного договору №DNN0GA00000011 від 03.04.2008 року.

Викладене свідчить про безпідставність тверджень позивача щодо порушення умов іпотечного договору в частині зобов`язання іпотекодавця не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя (пункт 20.12 договору іпотеки).

У вказаному будинку також зареєстровані неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.04.2016 року та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 16.01.2018 року.

Згідно змісту позовної заяви та уточненої позовної заяви банку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до участі у справі у статусі відповідачів не залучені. Банк зазначає, що відповідач ОСОБА_3 діє в своїх інтересах та в інтересах вказаних неповнолітніх осіб, однак не наведено будь-якого обґрунтування щодо правових підстав такого представництва, відповідних доказів суду не надано, клопотання про витребування доказів судом - позивачем не заявлено.

Позивачем також не обґрунтовано та не доведено підстави та суспільна необхідність втрати неповнолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права користування житловим будинком, який належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності.

Крім того, статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Заявивши позовну вимогу про зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, банк не взяв до уваги, що дана позовна вимога не пред"явлена до органу, який уповноважений на здійснення функцій реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб; відповідачі у справі, які є фізичними особами, відповідними повноваженнями не наділені.

Крім того, в уточненій позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просить "виселити всіх мешканців та інших осіб, які не зареєстровані та проживають" у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Вказана вище позовна вимога є неконкретизованою, без зазначення осіб (відповідачів), до яких пред`явлена дана позовна вимога. Задоволення судом такої позовної вимоги може призвести до порушення прав невизначеного кола фізичних осіб, які не були залучені до участі у справі в якості співвідповідачів.

Отже, розглядаючи справу в межах заявлених банком позовних вимог; враховуючи наведене позивачем обгрунтування позову; надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів та неповнолітніх осіб, які проживають у будинку за адресою по АДРЕСА_1 , про виселення всіх мешканців та інших осіб, які не зареєстровані та проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Колегія наголошує, що доводи апеляційної скарги про те, що предмет іпотеки придбаний за рахунок кредитних коштів, є безпідставними та спростовуються наведеними вище письмовими доказами. Виселяються із житлового будинку (житлового приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту (позики), забезпеченого іпотекою цього житла. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі №6-2947цс15, яка в подальшому підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12729/15-ц, (провадження №14-317цс18).

Обґрунтування апеляційної скарги тим, що іпотекодавці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають у власності ще дві квартири у місті Новомосковську не підтверджено письмовими доказами та не свідчить про наявність підстав для виселення з житлового приміщення відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які не є іпотекодавцями за договором іпотеки №DNN0GA00000011 від 03.04.2008 року.

Також апелянтом не обґрунтовано та не доведено, що реєстрація у будинку по АДРЕСА_1 місця проживання неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_10 порушує права позивача, перешкоджає йому, позивачу, у реалізації, у передбачений законом спосіб, прав іпотекодержателя.

Крім того, позов по виселення з підстав звернення стягнення на предмет іпотеки у даній цивільній справі не заявлений, що підтверджується змістом первинної та уточненої позовних заяв.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та справедливим, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова