Справа № 352/371/21
Провадження № 22-ц/4808/427/22
Провадження № 22-ц/4808/428/22
Провадження № 22-ц/4808/449/22
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представника апелянта і Богославця М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання права власності за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» на рішення Тисменицького районного суду від 01 квітня 2021 року, ухвалу Тисменицького районного суду від 28 травня 2021 року, ухвалу Тисменицького районного суду від 15 червня 2021 року під головуванням судді Струтинського Р.Р. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання права власності на майно.

В обґрунтування позову зазначив, що 04.01.2007 між ним та відповідачем укладено договір підряду на виконання підрядних робіт по будівництву виробничих будинків з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Протягом 2007 року відповідачем було здійснено будівництво виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , а саме склад загальною площею 683,1 кв.м. і навіс загальною площею 59,3 кв.м.

Крім того, протягом 2007 року відповідачем на виконання вимог договору від 04.01.2007 здійснено будівництво виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , а саме виробничі приміщення загальною площею 426,7 кв.м, виробничі приміщення загальною площею 179 кв.м., навіс загальною площею 33 кв.м.

У процесі будівництва відповідачем було без погодження з ним здійснено демонтаж та повне фізичне знищення гаражів по АДРЕСА_2 , а також виробничих приміщень по АДРЕСА_2 , що йому належали на підставі договорів купівлі-продажу від 02.12.2005 р. № 1-1415 та № 1-1418. За інформацією відповідача такі заважали веденню будівельних робіт. Факт демонтажу підтверджується актом від 27.02.2007.

У подальшому, з метою проведення опоряджувальних та оздоблювальних робіт на об`єктах будівництва відповідач просив передати йому на баланс новозбудовані приміщення для можливості тимчасового перебування робітників та складування будівельних матеріалів. Він 18.12.2007 по актах прийому-передачі передав на баланс ПП ОСОБА_2 новозбудовані виробничі будинки з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , останній підтвердив, що прийняв на баланс вказані будівлі.

Листом від 26.11.2018 відповідач його повідомив про завершення виконання будівельних робіт на об`єктах по будівництву виробничих будинків та зазначив про відсутність заборгованості по оплаті вартості виконання робіт на об`єктах.

Між ним та Старолисецькою сільською радою 21.02.2019 укладено договори оренди земельних ділянок, на яких знаходяться зазначені виробничі приміщення терміном на 49 років з правом викупу. Зокрема на земельну ділянку площею 0,1304 га з кадастровим номером 010022101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та на земельну ділянку площею 0,0945 га з кадастровим номером 010022099, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Ці договори зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Посилаючись на те, що згідно п.18 договору підряду відповідач зобов`язувався після проведення будівельних робіт передати об`єкт будівництва по акту прийому-передачі йому як замовнику, однак дане зобов`язання не виконав та листом від 18.06.2019 повідомив, що новозбудовані виробничі будинки знаходяться на його балансі, а тому він вважає себе власником та відмовляється передавати йому це майно, просив визнати за ним право власності на:

-виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , а саме: склад загальною площею 683,1кв.м., навіс загальною площею 59,3 кв.м., що розміщені на земельній ділянці площею 0,1304 га кадастровий номер 010022101;

-виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , а саме: виробничі приміщення загальною площею 426,7 кв.м, виробничі приміщення загальною площею 179 кв.м. і навіс загальною площею 33 кв.м., що розміщені на земельній ділянці площею 0,0945 га кадастровий номер ;

-зобов`язати відповідача передати йому по актах прийому-передачі нерухоме майно - виробничі будинки з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 .

Рішенням Тисменицького районного суду від 01 квітня 2021 року та ухвалами Тисменицького районного суду від 28 травня 2021 року і від 15 червня 2021 року, якими внесено виправлення у рішення суду, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , а саме: виробничі приміщення (літера А) перший поверх: склад загальною площею 169,1 кв.м., склад загальною площею 504,1 кв.м., навіс (літера А1) загальною площею 59,3 кв.м., що розміщені на земельній ділянці площею 0,0945 га кадастровий номер 010022101.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , а саме:

Виробничі приміщення (літера А перший поверх) - загальною площею 345,0 кв.м., виробничі приміщення (літера А другий поверх) загальною площею 328,8 кв.м., виробничі приміщення (літера Б) - загальною площею 160,0 кв.м., навіс (літера В) загальною площею 33,3 кв.м. Літера А «Виробничі приміщення» перший поверх: гараж загальною площею 35,6 кв.м., паливною загальною площею 5,3 кв.м., кладова загальною площею 12,8 кв.м., кладова загальною площею 5,3 кв.м., склад загальною площею 12,1 кв.м., склад загальною площею 52,5 кв.м., виробниче приміщення загальною площею 33,9 кв.м., виробниче приміщення загальною площею 17,7 кв.м., сходова клітка загальною площею 8,4 кв.м., побутове приміщення загальною площею 8,1 кв.м., виробниче приміщення - загальною площею 30,7 кв.м., тамбур загальною площею 4,0 кв.м., роздягальня загальною площею 7,5 кв.м., склад загальною площею 18,5 кв.м., виробниче приміщення загальною площею 50,3 кв.м., виробниче приміщення загальною площею 15,8 кв.м., котельня загальною площею 16,5 кв.м., виробниче приміщення загальною площею 7,5 кв.м., кладова - загальною площею 2,0 кв.м.; Літера А «Виробничі приміщення» другий поверх: сходова клітка - загальною площею 17,4 кв.м., виробничі приміщення загальною площею 79,7 кв.м., виробничі приміщення загальною площею 16,8 кв.м., виробничі приміщення загальною площею 16,0 кв.м., коридор загальною площею 8,6 кв.м., вбиральня загальною площею 7,3 кв.м., кабінет загальною площею 17,7 кв.м., виробниче приміщення 34,0 кв.м., виробниче приміщення загальною площею 131,3 кв.м; Літера Б «Виробничі приміщення» перший поверх: виробниче приміщення загальною площею 106,1 кв.м., виробниче приміщення загальною площею 59,3 кв.м.

- літера В «Навіс» перший поверх: навіс загальною площею 33,3 кв.м., що розміщені на земельній ділянці площею 0,1304 га кадастровий номер .

Зобов`язано приватного підприємця - фізичну особу ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 по актах прийому-передачі нерухоме майно - виробничі будинки з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 .

У апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Інвент» вказує, що товариствоне було залучено до участі у цій справі, однак суд першої інстанції прийняв рішення про права та інтереси товариства як власника приміщень, та таке є незаконним і необґрунтованим.

Зазначає, що спір у справі стосується об`єктів нерухомого майна, які знаходяться на земельній ділянці площею 0,1304 га кадастровий номер :01:002:2101 за адресою: АДРЕСА_2 , належним власником яких є товариство. Право власності на ці приміщення було зареєстровано за товариством 28.02.2020, реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: №258 та №258.

Згідно даних реєстру, ОСОБА_1 на підставі оскаржуваних судових рішень повторно зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на об`єкти нерухомого майна, які вже належать на праві власності товариству, умисно вказавши інші характеристики цих об`єктів.

Обґрунтування позовних вимог, доводи позивача та відповідача є такими, що направлені на введення суду в оману з метою безпідставного заволодіння нерухомим майном, яке належить товариству та його подальшого протиправного відчуження.

Позивач ОСОБА_3 приховав від суду інформацію, про те, що виробничі приміщення по АДРЕСА_2 та гаражі по АДРЕСА_2 , у 2006 році були передані в іпотеку ТОВ «Український промисловий Банк» з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором №23/КВ/Ф-06 від 23.02.2006. Право вимоги за кредитом та іпотечним договором 30.06.2010 перейшло від ТОВ «Український промисловий Банк» до ПАТ «Дельта Банк», а 05.09.2019 було придбано ТОВ «ФК «Інвент» та відповідні зміни щодо обтяження іпотечного майна були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_3 достовірно було відомо про відступлення прав за його кредитом та іпотекою на користь ТОВ «ФК «Інвент», що підтверджується його заявою від 04.11.2019. Товариство також неодноразово зверталося до ОСОБА_3 з вимогами виконати свої зобов`язання за кредитом.

Товариство 20.03.2020 звернуло стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення зобов`язань ОСОБА_3 за кредитом - виробничі приміщення по АДРЕСА_2 та гаражі по АДРЕСА_2 . Відповідно, з 20.03.2020 року належним власником приміщень є ТОВ «ФК «Інвент», а не ОСОБА_2 . Однак, жодних вимог до ТОВ «ФК «Інвент» ОСОБА_3 не заявляв і не залучав товариство до участі у розгляді справи.

Також твердження позивача та відповідача про те, що виробничі приміщення по АДРЕСА_2 та гаражі по АДРЕСА_2 були повністю знищенні є безпідставними і ґрунтуються на недопустимих доказах, які містять неправдиві відомості.

Товариство має підстави вважати, що у акті від 27.02.2007 позивач та відповідач умисно вказали недостовірну інформацію з метою введення в оману суду та незаконногозаволодіння належним товариству майном.

Так, всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону станом на 27.02.2007) позивач ОСОБА_3 не звертався до Державного реєстратора прав із заявою про скасування реєстрації знищеного майна. Відповідні записи про державну реєстрацію права власності на об`єкти по адресі АДРЕСА_2 досі залишаються активними в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Крім цього, всупереч вимогам ст. 10 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець ОСОБА_3 не звертався до іпотекодержателя і не повідомляв його про знищення предметів іпотеки.

У матеріалах кредитної справи містяться акти огляду майна, що знаходиться в забезпеченні зобов`язань по кредиту ОСОБА_1 від 24.06.2007, 24.01.2008, від 24.06.2008, 18.01.2009, 08.07.2009 та від 05.01.2010, які підписані уповноваженою особою банку та самим ОСОБА_1 , згідно яких заставне майно перебуває у належному стані.

Порівняльний аналіз інформації технічних паспортів на приміщення та висновків служби оцінки забезпечення щодо вартості забезпечення об`єктів за адресою: АДРЕСА_2 із фотографіями об`єктів на дату оцінки свідчать про те, що об`єкти не були знищені, а реконструйовані. До існуючих приміщень лише було добудовано частину приміщень (другий поверх), в результаті чого була збільшена загальна площа цих приміщень. Детальна інформація про поточний стан приміщень відображена у технічному паспорті від 20.01.2022 та висновку про технічну можливість об`єднання об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Таким чином, ТОВ «ФК «Інвент» в силу вимог закону також є власником реконструйованих виробничих приміщень по АДРЕСА_2 та гаражів по АДРЕСА_2 .

Матеріали справи не містять належних документів про присвоєння органами місцевого самоврядування будь-яким будівлям нових поштових адрес АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , про які позивач зазначає у позові. Долучені до позовної заяви довідки не містять інформації про дату присвоєння (коригування) поштових адрес, а також посилання на рішення виконавчого комітету селищної ради про присвоєння нової адреси.

Земельні ділянки про які зазначає позивач у позові знаходяться саме за адресами Чорновола 12 та АДРЕСА_2 , а не АДРЕСА_1 .

Вказує, що оскаржуване рішення суду було прийнято на підставі неналежних та недопустимих доказах, які можуть містити ознаки штучного виготовлення (підробки). При цьому, товариство не мало можливості перевірити достовірність, належність та допустимість поданих позивачем документів при розгляді справи в суді першої інстанції.

Також виправлення описок у оскаржуваному рішенні згідно ухвал від 28.05.2021 та від 15.06.2021 здійснювалося по заявах позивача ОСОБА_3 , який необхідність виправлення судом описок пояснював тим, що він допустив граматичну помилку в прохальній частині позовної заяви. Однак останній фактично просив суд повністю змінити зміст резолютивної частини рішення, що неможливо зробити шляхом виправлення описки в порядку ст. 269 ЦПК України.

Просить скасувати рішення суду та ухвали від 28 травня 2021 року, від 15 червня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

ОСОБА_3 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В засіданні апеляційного суду представника ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент», вимоги апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

ФОП ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином неодноразово повідомлений про місце і час розгляду справи. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України та необхідності дотримання судом строків розгляду, апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта і ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 04.01.2007 між ОСОБА_1 та приватним підприємцем-фізичною особою ОСОБА_2 укладено договір підряду на виконання підрядних робіт по будівництву виробничих будинків з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 .

Упродовж 2007 року приватним підприємцем-фізичною особою ОСОБА_2 було здійснено будівництво виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , а саме склад загальною площею 683,1 кв.м. і навіс загальною площею 59,3 кв.м.

Крім цього, протягом 2007 року приватним підприємцем-фізичною особою ОСОБА_2 на виконання вимог договору від 04.01.2006 здійснено будівництво виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , а саме виробничі приміщення (позначені літерою А) загальною площею 426,7кв.м., виробничі приміщення (позначені літерою Б) загальною площею 179кв.м. і навіс загальною площею 33кв.м.

В процесі будівництва приватним підприємцем-фізичною особою ОСОБА_2 було здійснено демонтаж та повне фізичне знищення гаражів по АДРЕСА_2 та виробничих приміщень по АДРЕСА_2 , про що ствердив у позовній заяві позивач.

Вказані гаражі та виробничі приміщення належали ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 02.12.2005 року №1-1415 та №1-1418. Факт їхнього демонтажу підтверджується актом від 27.02.2007 року.

По актах прийому-передачі ОСОБА_1 28.12.2007 передав на баланс ПП ОСОБА_2 новозбудовані виробничі будинки з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , а ПП ОСОБА_2 , підтвердив, що прийняв на баланс виробничі будинки з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 тільки на період виконання будівельних робіт на даному об`єкті.

Листом від 25.11.2018 ПП ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про завершення виконання будівельних робіт на об`єктах «Будівництво виробничих будинків з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 » та зазначив про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 по оплаті вартості виконаних робіт на об`єктах.

Згідно п.18 Договору підряду приватний підприємець - фізична особа ОСОБА_2 зобов`язувався після проведення будівельних робіт передати об`єкт будівництва по акту прийому-передачі замовнику ОСОБА_1 .

Позивачем направлено 07.06.2019 на адресу відповідача лист із вимогою щодо повернення майна по акту прийому-передачі.

ОСОБА_1 18.06.2019 було отримано лист відповідь від ОСОБА_2 , в якому останній зазначив, що новозбудовані виробничі будинки з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами знаходиться на його балансі, а отже, відповідач вважає себе його власником та відмовляється передавати дане майно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю законних для цього підстав.

ОСОБА_1 звернувся до техніка з інвентаризації майна ОСОБА_4 , яка провела інвентаризацію об`єктів будівництва та видала технічні паспорти на виробничі будинки з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 .

Згідно із висновком експертного дослідження об`єкта, виконаним судовим експертом ОСОБА_5 на предмет технічного обстеження виробничих будинків з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 встановлено їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації. Будівництво проведене у відповідності з державними будівельними, архітектурними, санітарними, пожежними та екологічними нормами і правилами, які діяли на час будівництва і не порушує прав і законних інтересів третіх осіб.

Відсутність порушення прав третіх осіб та будь-яких претензій щодо будівництва вказаних вище виробничих приміщень також підтверджується листами суміжних землекористувачів ПП «Недея» та ПП «Пінія» від 27.12.2006 року та від 31.12.2006 року відповідно.

Вартість вказаних виробничих будинків з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 відповідно до висновків судового експерта Максимчина А.Д. від 28.09.2020 складає 480 894 грн та 589 149 грн.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач не виконав зобов`язання згідно п. 18 договору підряду та не передав об`єкт будівництва по акту прийому-передачі йому як замовнику, а вважає себе власником новозбудованих виробничих будинків та відмовляється передавати йому це майно, яке знаходяться на його балансі. При цьому, відповідачем в процесі будівництва було здійснено демонтаж та повне фізичне знищення гаражів по АДРЕСА_2 та виробничих приміщень по АДРЕСА_2 . Сплативши вартість будівельних робіт по будівництву виробничих приміщень він не може користуватися спірними виробничими будинками в повній мірі, як це передбачено ч.1 ст. 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Задовольняючи позов суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має законні підстави для набуття права власності на зазначені вище виробничі приміщення, оскільки дані об`єкти нерухомості створено за рахунок оплати ним вартості будівництва.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно ст. 349 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на майно припиняється в разі його знищення.

У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17 та від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Відповідно до ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Статтею 876 ЦК України визначено, що власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Згідно 1, 2, 4 ст. 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором. У прийнятті робіт мають брати участь представники органів державної влади та органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених законом або іншими нормативно-правовими актами.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 883 ЦК України підрядник відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.

За невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Таким чином, вказаними вище нормами передбачено способи захисту прав замовника внаслідок невиконання або неналежного виконання умов договору будівельного підряду.

Задовольняючи позов на підставі вищевказаних встановлених обставин, суд першої інстанції не врахував, що у справі відсутні дані щодо підписання позивачем акта про передання робіт підрядником, із вказівкою відмови відповідача від підписання акта, дотримання позивачем визначеної чинним законодавством процедури прийняття в експлуатацію побудованого (реконструйованого) нерухомого майна та порядку проведення державної реєстрації і оформлення права власності на нього. При цьому суд не може замінити собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію.

Належних доказів того, що органами місцевого самоврядування присвоєно будівлям нових поштових адрес АДРЕСА_1 , про які вказує ОСОБА_1 немає. Долучені ОСОБА_1 довідки до даної справи не містять інформації про дату присвоєння поштових адрес, а також посилання на рішення виконавчого комітету сільської ради про присвоєння нової адреси.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач обрав спосіб захисту порушеного права, який не передбачений ні умовами самого договору, ні нормами матеріального закону, які регулюють спірні договірні правовідносини, натомість суд першої інстанції без врахування вимог ст. 875, 876, 882, 883 ЦК України зобов`язав ФОП ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 по актах прийому-передачі нерухоме майно.

Крім того, спір у справі стосується об`єктів нерухомого майна, які знаходяться на земельній ділянці площею 0,1304 га кадастровий номер :01:002:2101 за адресою: АДРЕСА_2 та адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності, право власності на вищевказані приміщення було зареєстровано за ТОВ «ФК «Інвент» 28.02.2020, з реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: №258 та 258 (т.1 а.с. 152-156).

Встановлено, що виробничі приміщення по АДРЕСА_2 та гаражі по АДРЕСА_2 , у 2006 році були передані в іпотеку ТОВ «Український промисловий Банк» з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором №23/КВ/Ф-06 від 23.02.2006. (т. 1 а.с. 123-124).

Відповідно до актів огляду майна, що знаходиться в забезпеченні зобов`язань по кредиту ОСОБА_1 від 24.06.2007, 24.01.2008, від 24.06.2008, 18.01.2009, 08.07.2009 та від 05.01.2010, які підписані уповноваженою особою банку та самим ОСОБА_1 , згідно яких заставне майно перебуває у належному стані (т.1 а.с. 145-150).

Право вимоги за кредитом та іпотечним договором 30.06.2010 перейшло від ТОВ «Український промисловий Банк» до ПАТ «Дельта Банк», а 05.09.2019 було придбано ТОВ «ФК «Інвент» та відповідні зміни щодо обтяження іпотечного майна були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В цьому випадку ОСОБА_3 було відомо про відступлення прав за його кредитом та іпотекою на користь ТОВ «ФК «Інвент», що підтверджується його заявою від 04.11.2019. (т.1 а.с. 125). Товариство також неодноразово зверталося до ОСОБА_3 з вимогами виконати свої зобов`язання за кредитом.

ТОВ «ФК «Інвент» 20.03.2020 звернуло стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення зобов`язань ОСОБА_3 за кредитом - виробничі приміщення по АДРЕСА_2 та гаражі по АДРЕСА_2 . Тому, з 20.03.2020 належним власником таких приміщень є ТОВ «ФК «Інвент», а не ОСОБА_2 . Однак, будь-яких вимог ОСОБА_3 до ТОВ «ФК «Інвент» не заявляв і не залучав товариство до участі у розгляді справи.

ОСОБА_3 не звертався до Державного реєстратора прав із заявою про скасування реєстрації знищеного майна. Відповідні записи про державну реєстрацію права власності на об`єкти по адресі АДРЕСА_2 досі залишаються активними в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Також ОСОБА_3 як іпотекодавець не звертався до іпотекодержателя і не повідомляв його про знищення предметів іпотеки.

З аналізу інформації технічних паспортів на приміщення та висновків служби оцінки забезпечення щодо вартості забезпечення об`єктів за адресою: АДРЕСА_2 із фотоматеріалами об`єктів на дату оцінки свідчать про те, що об`єкти не були знищені, а реконструйовані. До існуючих приміщень було добудовано частину приміщень (другий поверх), в результаті чого була збільшена загальна площа цих приміщень. Інформація про стан даних приміщень відображена у технічному паспорті від 20.01.2022 та висновку про технічну можливість об`єднання об`єктів нерухомого майна (т. 1 а.с.167-174).

Згідно ч. 2 ст. 580 ЦК України у разі випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави заставодавець на вимогу заставодержателя зобов`язаний надати рівноцінний предмет або, якщо це можливо, відновити знищений або пошкоджений предмет застави.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

ТОВ «ФК «Інвент» не було залучено до участі у цій справі, однак суд прийняв рішення про права та інтереси цього товариства.

Таким чином, ТОВ «ФК «Інвент» в силу вимог закону є власником майна, тобто виробничих приміщень по АДРЕСА_2 та гаражів по АДРЕСА_2 , які були передані ОСОБА_1 апелянту в іпотеку.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 безпосередньо стосувалися майна, яке на праві власності належить ТОВ «ФК «Інвент».

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які до цього причетні.

Матеріали справи не містять підтвердження залучення ТОВ «ФК «Інвент» в якості відповідача у цій справі. Позивач ОСОБА_1 не заявив позовних вимог до цього товариства щодо спірного майна.

У суду апеляційної інстанції, відповідно до основних принципів цивільного процесу та наданих чинним ЦПК України повноважень, відсутні повноваження щодо залучення співвідповідачів на стадії апеляційного провадження.

Також колегія суддів звертає увагу, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи (п.7.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17, провадження № 12-280гс18).

Апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відмови у позові також із зазначених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що постановлене у справі судове рішення не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду від 01 квітня 2021 року, ухвалу Тисменицького районного суду від 28 травня 2021 року, ухвалу Тисменицького районного суду від 15 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (, місцезнаходження: вул. П. Мирного, 28А офіс 151) 16 051 (шістнадцять тисяч п`ятдесят одну) грн судового збору за подання на рішення суду апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 липня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин