Справа № 199/9640/21
(2/199/808/22)
РІШЕННЯ

іменем України

07.07.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в інтересах дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , де третя особа Управління-служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що на обліку управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради перебуває дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був влаштований у КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР на тимчасове влаштування на підставі заяви матері ОСОБА_2 . Мати дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Відповідно до свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (серія НОМЕР_1 , видане 07.11.2020 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра), актовий запис № 1425 від 14.11.2020 року), відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження на підставі заяви матері у відповідності до вимог ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно із свідоцтвом про народження дитини (серія НОМЕР_1 , яке видане 07.11.2020 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра)), актовий запис № 1425 від 14.11.2020 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками дитини є: мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (батьківство відносно дитини було визнано ОСОБА_4 ).

14.01.2020 р. спеціалістами управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради спільно з представником Амур-Нижньодніпровської поліції складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно висновку якого дитина потребує негайного відібрання дитини від матері, так як перебування в її родині для дитини є дуже небезпечним. Малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,був залишений матір`ю у подруги на добу. Під час виходу спеціалістів на адресу проживання подруги відповідача дитина перебувала без батьківського піклування. Дитину за клопотанням від 14.01.2020 року № 02/798 управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради було влаштовано до КНП «Дніпровська міська клінічна лікарня №1» ДОР.

14.01.2020 р. ОСОБА_2 написала заяву про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини у зв`язку з станом її здоров`я та незадовільними умовами проживання.

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 22.01.2020 року № 12 «Про тимчасове влаштування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР», ОСОБА_6 тимчасово влаштований до Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради».

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 17.04.2020 р. №72 «Про тимчасове влаштування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до КЗ «Дніпровський спеціалізований будинок дитини» ДОР», ОСОБА_6 тимчасово влаштований до Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» (перебування у закладі продовжено).

Батьки дитини неодноразово були попереджені щодо створення належних умов проживання для дитини. Їм кілька разів було наголошено про прибирання та косметичний ремонт в квартирі, умови для повноцінного проживання та розвитку дитини не створені.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач перебуває на обліку у психіатра. Відповідач мешкає за зазначеною адресою одна, в офіційному шлюбі не перебуває, братів та сестер не має, з біологічною матір`ю не спілкується багато років, її бабуся та дідусь померли давно, за інформацією лікарів КНП «МКЛ № 9» ДМР у них наявні письмові рекомендації психіатра щодо неможливості залишати дитину з матір`ю через діагноз ОСОБА_7 , який становить загрозу для новонародженої дитини.

Представник позивача вимоги позову підтримав повністю.

Відповідач не скористалася правом надання відзиву на позовну заяву, повідомила, що робить у квартирі ремонт та вживає заходів для її облаштування квартири, просила суд повернути дитину, коли квартира буде з ремонтом.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, відповідач є матір`ю дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 8), батько дитини - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 10).

Дитина була влаштована у КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР на тимчасове влаштування на підставі заяви матері (а.с. 11, 20-21).

Мати дитини є інвалідом 2 групи, має психічне захворювання, періодично проходить лікування (а.с. 14-15).

За місцем проживання відповідача не створені умови для проживання дитини, що підтверджується відповідними актами про обстеження (а.с. 12, 13, 39) та фотографіями житла відповідача (а.с. 40-48).

На підставі довідки про близьких родичів судом встановлено, що дитина - ОСОБА_3 близьких родичів не має (а.с. 16).

Правовідносини між сторонами в даній справі виникли із загрози небезпеки для життя та здоров`я дитини ОСОБА_4 за умови перебування дитини разом із її матір`ю та регулюються п. 1 ст. 9, ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ч. 1 ст. 170 СК України.

Суд, дослідив докази в межах заявлених суду вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Під час оцінки доводів позовної заяви, суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими нормами права.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року(заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

В усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок.

Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Відповідач не спростувала доводи позивача та надані ним докази (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості, достатності та достовірності кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку, приходить до висновку, що наявне у відповідача захворювання створює умови, за яких залишення дитини у неї є небезпечним для життя та здоров`я дитини, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її матір`ю, суд за її заявою може постановити рішення про повернення дитини (ч. 3 ст. 170 СК України).

Судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 81, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Органу опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в інтересах дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , де третя особа Управління-служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав задовольнити повністю.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав.

Передати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради для проведення заходів соціально-правового захисту прав та інтересів дитини.

Судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Дата виготовлення повного судового рішення 18.07.2022 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї

.