РІШЕННЯ

Іменем України

07.07.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Ванівського Ю.М.,

при секретарі Лозинському Т.-Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Сонячне» та Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про зобов`язання Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» зменшити нарахування вартості комунальних послуг - витрати за теплопостачання центральне опалення у розмірі 14 000 грн. перед Львівським комунальним підприємством «Сонячне» у зв`язку із ненаданням таких та зобов`язання Львівське комунальне підприємство «Сонячне» зменшити нарахування вартості комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 на суму 14 000 грн. (витрати за теплопостачання центральне опалення). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що будинок АДРЕСА_2 , у якому знаходиться квартира боржника, перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Сонячне». Позивачем не здійснюється оплата вартості житлово-комунальних послуг. Працівники ЛКП неодноразово направляли боржнику попередження про необхідність оплати наданих послуг, однак по сьогодні заборгованість не погашено.

Згодом позивач уточнив позовну заяву просивши зменшити нарахування вартості комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 на суму 34 000 грн. (витрати за теплопостачання центральне опалення).

Заочним Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08.09.2020 р. зобов`язано Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» зменшити нарахування вартості комунальних послуг - витрати за теплопостачання центральне опалення у розмірі 34 000 грн. по квартирі АДРЕСА_1 (витрати за теплопостачання центральне опалення).

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.05.2021 заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 08.09.2020 у справі № 465/1557/20,- скасувано.

22 вересня 2021 року на адресу суду надійшов відзив від представника ЛМКП «Львівтеплоенерго», який мотивований тим, що в матеріалах справи відсутні докази на які посилається позивач. Так, підставою для зменшення нарахувань за надані послуги з теплопостачання є акти про неналежне надання послуг, оформлені відповідно до вимог чинного законодавчтва. Такі акти в матеріалах справи відсутні, як і будь-які інші докази.

На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29.06.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явилася, однак у матеріалах справи наявна заяву, відповідно до якої остання просить розглядати її відсутності.

Представник Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в судове засідання не з`явились, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи без участі. В задоволенні позову просить відмовити з безпідставністю.

Представник Львівського комунального підприємства «Сонячне» в судове засідання не з`явились, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка представника ЛКП «Сонячне» не перешкоджає розгляду справи.

Суд, перевіривши наявні у матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 19.12.2011р. №СЕВ №643625 власником квартир АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї і прописки від 10.11.20107р. №7234, виданої ЛКП «Сонячне», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано двоє осіб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На обслуговуванні ЛКП «Сонячне» будинок АДРЕСА_2 не знаходиться.

Споживачами послуг являються мешканці будинку, які здійснюють оплату наданих послуг на рахунок ЛКП. Відповідно до ст. 66, 68 Житлового кодексу України та прав і обов`язків громадян у сфері надання житлово-комунальних послуг, затверджених державним комітетом України по житлово-комунальному господарству від 02.10.1998р., власники, наймачі, орендарі жилих приміщень повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку пропорційно до займаної площі та у встановлений строк. ЛКП стверджує, що надає споживачам послуги за встановленими тарифами (цінами), затвердженими рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради. Працівники комунального підприємства неодноразово направляли боржнику попередження про необхідність оплати наданих послуг, однак по сьогодні заборгованість не погашено.

Так, згідно наданої копії квитанції про оплату послуг за червень 2020 року на ім`я платника ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ), у позивача наявний борг за центральне опалення у розмірі 34451,84 грн.

У відповідності до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 64, 67, 68 ЖК України та п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", Постанови КМУ від 21 липня 2005р. №630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відтак, у даному випадку, ЛМКП «Львівтеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, є юридичною особою, господарюючим суб`єктом, згідно його статуту має на меті отримання прибутку, а серед видів його діяльності, зазначених у статуті та у відомостях, що містяться в ЄДРПОУ, є надання теплової енергії усім категорії споживачів.

Однак, як встановлено судом, позивач, отримавши послуги з централізованого постачання від виконання обов`язку по оплаті наданих послуг ухилилася та допустила утворення заборгованості.

Судом також встановлено, що договір на постачання теплової енергії за між позивачем та відповідачами не укладався.

Згідно з ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Однак, відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна позиція міститься у висновку Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував той факт, що позивачу не надавалися послуги чи такі надавалися не належним чином.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що заявлений позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 260, 265, 354 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Сонячне» та Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про зобов`язання до вчинення дій, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ванівський Ю.М.