ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26806/19

Провадження № 22-ц/4820/875/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю позивача та його представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року, суддя Стефанишин С.Л., у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Хмельницької міської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Хмельницької міської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову вказала, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.2013 року набула у власність житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . 17.09.2016 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики та договір іпотеки, за умовами яких позивач отримала від ОСОБА_3 в позику кошти та в якості забезпечення належного виконання зобов`язань передала в іпотеку вищевказаний будинок та земельну ділянку. В січні 2019 року позивач дізналася, що 13.12.2017 року державним реєстратором Хмельницької міської ради Соловей М.М. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на її будинок та земельну ділянку за третьою особою, індексний номер рішень 38706817 та 38707928. В подальшому позивачу стало відомо, що будинок і земельну ділянку ОСОБА_3 22.02.2019 року продав за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 на думку позивача, спірне нерухоме майно вибуло з її власності неправомірно, оскільки державний реєстратор при здійсненні державної реєстрації не встановив безспірності вимог ОСОБА_3 щодо реєстрації права власності на спірне нерухоме майно. Крім того, не визначено вартості предмета іпотеки на момент набуття ОСОБА_3 на нього права власності.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.02.2022 року позов задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0961, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування зазначеного житлового будинку за цією ж адресою, які належать на праві власності ОСОБА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що позивачеві не надходила письмова вимога про порушення зобов`язання за договором позики не проводився огляд спірного майна.

Реєстратор має встановити підставність (безспірність) вимог іпотекодержателя, надати реєстратору розрахунок заборгованості за договором позики або інший документ, що підтверджує наявність такого боргу. Крім того, перед зверненням до реєстратора іпотекодавець повинен замовити звіт про оцінку об`єкта іпотеки, при цьому, оцінка, проведена без огляду предмету іпотеки є протиправною і такий звіт не може братися до уваги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги вказав, що висновки суду є необґрунтованими, суперечать матеріалам справи, не підтверджені доказами. В той же час справа містить достатньо доказів на підтвердження обставин щодо правомірності та законності проведення реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, в тому числі щодо того, що позика не була сплачена, вимогу про необхідність сплатити борг було надіслано та вручено ОСОБА_2 згідно з приписами закону, перед реєстрацією права власності за ОСОБА_3 проведено оцінку предмету іпотеки, дотримано 30-денний строк, необхідний для погашення боргу, після чого було проведено реалізацію предмета іпотеки. Також зазначив, що він є добросовісним набувачем, про обставини набуття ОСОБА_3 права власності на спірну нерухомість апелянту відомо не було.

Апелянт та його представник в судове засідання не з`явилися, в письмовій заяві ОСОБА_1 просив розгляд справи провести без його участі та участі його представника.

В суді позивач та її представник проти апеляційної скарги заперечили, підтримали рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права бо неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,25 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0961 та житловий будинок з надвірними будівлями за цією ж адресою.

17.09.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладеного договір позики, відповідно до якого позивач отримала від ОСОБА_3 у позику грошові кошти в сумі 200000 грн., що за згодою сторін є еквівалентом 8000 дол. США та зобов`язалась їх повернути за офіційним курсом дол. США, встановленим Національним Банком України на момент повернення грошових коштів до 17.09.2017 року. Позика вважається повернутою в момент отримання розписки про повний розрахунок між сторонами (а.с. 149, т. 1).

В забезпечення належного виконання зобов`язань за договором позики, 17.09.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, на підставі якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 в іпотеку вищевказаний будинок та земельну ділянку. За згодою сторін вартість предмету іпотеки сторони визначили в розмірі 206400 грн.

Відповідно до п. 26 договору іпотеки у разі невиконання/неналежного виконання позивачем умов договору позики або іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі.

Згідно з п. 27 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись одним із таких способів за вибором іпотекодержателя: 1) за рішенням суду; 2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; 3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених даним договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 30 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення умов договору позики та/або умов даного договору, іпотекодержатель надсилає особі, яка порушила свої обов`язки письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до даного договору та/або чинного законодавств України. Положення цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

У п. 37 договору іпотеки передбачено, що у разі виникнення в іпотекодержателя прав звернути стягнення на предмет іпотеки, останній може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститись вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимоги за зобов`язанням за договором позики та вимог щодо відшкодування всіх витрат іпотекодержателя, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя за ціною предмета іпотеки, визначеною незалежним експертним оцінювачем зменшеною на суму ПДВ, яку іпотекодержатель має сплатити до бюджету у випадку подальшого відчуження ним предмету іпотеки. Іпотекодержатель може звернутися за висновком про незалежну експертну оцінку предмету іпотеки до будь-якого суб`єкта оціночної діяльності, який має право проводити експертну оцінку нерухомості (п. 38).

Згідно з п. 42 договору іпотеки будь-які повідомлення, що направляться сторонами за даним договором одна одній повинні бути викладені в письмові формі та будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторони (а.с. 12).

Звітом про оцінку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , складеним 02.11.2017 року, ринкова вартість переданого в іпотеку будинку загальною площею 61,4 кв.м., що розміщений на приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га станом на 01.11.2017 року становить 189254 грн. (а.с. 93).

03.11.2017 року ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , направлено вимогу-повідомлення про погашення ОСОБА_2 суми заборгованості в розмірі 200000 грн. У вказаній вимозі міститься застереження, що у випадку непогашення заборгованості у розмірі 200000 грн. протягом 5-ти днів з дня отримання вимоги, ОСОБА_3 буде здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття іпотеки у свою власність за ціною 190000 грн., відповідно до проведеної оцінки. Згідно з поштовим повідомленням про вручення кореспонденції, ОСОБА_2 отримала вимогу 07.11.2017 року про що особисто розписалася (а.с. 40-54, 225).

13.12.2017 року державним реєстратором Хмельницької міської ради Соловей М.М. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірні будинок та земельну ділянку позивача за ОСОБА_3 (а.с. 13-14).

22.02.2019 року, за договорами купівлі-продажу, спірні будинок та земельна ділянка були відчужені ОСОБА_1 (а.с. 16-17).

Підстави і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, статтями 35-37 Закону України від 05.06.2003 року, № 898-IV «Про іпотеку».

Зокрема, частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.01.2019 року у справі № 306/1224/16-ц, провадження № 14-501цс18 та від 24.04.2019 року у справі № 521/18393/16-ц, провадження № 14-661цс18.

За змістом статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною третьою статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства (постанова Верховного Суду від 17.01.2020 року у справі № 753/4448/16-ц).

Оскільки ціна предмета іпотеки, право власності на який реєструється за іпотекодержателем в позасудовому порядку, є істотною обставиною, що має правові наслідки для сторін забезпеченого іпотекою зобов`язання, тому пункту 61 Порядку державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, повинен застосовуватись із урахуванням положень статті 37 Закону України «Про іпотеку», а саме: іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Отже оцінка предмета іпотеки, право власності на який реєструється за іпотекодержателем в позасудовому порядку, повинна бути проведена перед реєстрацією такого права (постанова Верховного Суду від 11.08.2021 року у справі № 520/8982/18-ц).

За обставинами цієї справи встановлено, що ОСОБА_3 , в порушення умов укладеного договору іпотеки та вимог Закону України «Про іпотеку», у письмовій вимозі, направленій на адресу ОСОБА_2 про необхідність сплатити суму непогашеної заборгованості в розмірі 200000 грн. протягом 5 днів з дня отримання вимоги, а також щодо наміру зареєструвати за собою право власності після закінчення вказаного п`ятиденного строку, тобто здійснити процедуру позасудового врегулювання, замість мінімально визначеного 30-денного строку для надання можливості виконання зобов`язання боржником, встановив 5 днів.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2021 року зазначено, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) та від 20.03.2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19) однозначно висловлено правові висновки щодо необхідності подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Відсутність оцінки предмету іпотеки саме на момент переходу права власності свідчить про порушення проведеної державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, що є підставою для скасування такої реєстрації.

Подібні за змістом висновки, із посиланням на вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлено у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №306/2053/16-ц, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17, від 29.01.2020 року у справі №607/8488/18, від 11.06.2020 року у справі № 914/953/19, від 31.07.2020 року у справі №607/11516/18, від 12.08.2020 року у справі № 921/353/19.

Однак, в даному випадку ціна предмета іпотеки на час вчинення реєстраційної дії, 13.12.2017 року, визначена не була, оскільки датою оцінки об`єкта нерухомості є 01.11.2017 року, що свідчить про недотримання положень частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, незважаючи на те, що предметом іпотеки є два види окремо визначеного нерухомого майна, а саме, житловий будинок та земельна ділянка, в той же час, як вбачається зі змісту висновку про вартість майна, виконаного оцінювачем на замовлення ОСОБА_3 та складеного 02.11.2017 року, оцінка спірної земельної ділянки взагалі не проводилася і визначена оцінювачем вартість нерухомого майна в сумі 189254 грн. стосується виключно житлового будинку з господарськими будівлями, як одного з двох предметів іпотеки.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що державна реєстрація права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем проведена за відсутності відомостей про вартість предмета іпотеки, визначеної на момент такого набуття, не проведено оцінку земельної ділянки, яка є окремими предметом іпотеки, що є підставою для витребування з володіння ОСОБА_1 іпотечного майна.

В той же час судом не враховано наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав манго у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції помилково посилався на норму ст. 387 ЦК України, яка регулює правовідносини щодо витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Однак, як встановлено вище, спірні будинок та земельна ділянка після їх державної реєстрації за іпотекодержателем ОСОБА_3 , були відчужені ним на підставі відплатного договору ОСОБА_1 , який в розумінні вимог цивільного законодавства є добросовісним набувачем спірного майна, у зв`язку з чим витребування цього майна слід проводити у відповідності до вимог ст. 388 ЦК України, а не ст. 387 ЦК України, як помилково зазначив суд першої інстанції.

Ця помилка при застосуванні норми матеріального права є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат між сторонами судом не враховано, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, тому, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача ОСОБА_2 по сплаті судового збору в суді першої інстанції не підлягають компенсації за рахунок відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Витребувати від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0961, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування зазначеного житлового будинку, розташовану за цією ж адресою, які належать на праві власності ОСОБА_1 .

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 липня 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова