Справа №524/8489/21
Провадження №2/524/430/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що в період з 20.09.2003 до 19.01.2021 вона перебувала у шлюбі із відповідачем. За час шлюбу вони набули спільне майно - автомобіль Nissan Qashqai, 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 . На даний час вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, а тому вона вимушена звернутись за судовим захистом.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

В своєму відзиві відповідач зазначив, що позивач жодного разу не зверталась до нього із вимогами про сплату частини транспортного засобу, а тому позов вважає передчасним. Також він заперечує проти заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу, оскільки на його думку він є завищеним, а перелік наданих адвокатом послуг не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ

20 червня 2022 року судом призначено судову автотоварознавчу експертизу.

УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

14.11.2018 ОСОБА_2 зареєстрував право власності на автомобіль Nissan Qashqai, 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

19.01.2021 Автозаводським районним судом м. Кременчука було ухвалено заочне рішення, яким розірвано шлюб зареєстрований 20 вересня 2003 року Кременчуцьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції між сторонами.

НОРМИ ПРАВА

Пунктом 3 ч.1 ст.57, ст.60 Сімейного кодексу України(далі - СК України) передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В ст.70, ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23, 25, 30 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК 2947-14 щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК 435-15, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

ОЦІНКА СУДУ

Конструкція статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Суд приймає до уваги те, що відповідачем не було надано доказів, які б спростовували доводи позивача щодо належності транспортного засобу до спільної сумісної власності. Крім того, суд враховує те, що транспортний засіб набуто під час перебування сторін у шлюбі.

Отже, враховуючи положення ст.60 СК України, а також рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності(ст.70 СК України) та з огляду на те, що транспортний засіб є неподільною річчю, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.

Суд відзначає, що закон не передбачає обов`язковий досудовий порядок вирішення спору і кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів, а тому суд вважає необґрунтованими доводи відповідача з приводу передчасності позову.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 129628,50 грн, що становить Ѕ частину вартості транспортного засобу, визначеної експертом у висновку № 12-22 від 22.06.2022.

Наданий позивачем висновок експерта № 149 від 12.08.2021 суд не приймає до уваги при визначенні розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на її користь, оскільки ринкова вартість транспортного засобу була визначена експертом без його огляду.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у виді судового збору в сумі 2396,36 грн.

Згідно із ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заявив клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу із посиланням на їх неспівмірність із складністю справи.

З огляду на те, що позивачем не було надано доказів вжиття судом заходів забезпечення позову до відкриття провадження по справі, суд вважає за можливе відмовити у стягненні із відповідача судових витрат у виді судового збору в сумі 454 грн та витрат в сумі 3500 грн, пов`язаних із підготовкою, складанням та поданням заяви про забезпечення позову.

Отже, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в сумі 6500 грн.

Керуючись ст. 81, 142, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати автомобіль Nissan Qashqai, 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу майна подружжя транспортний засіб залишити у власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , припинивши право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину транспортного засобу.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 вартість Ѕ частини транспортного засобу в сумі 129628,50 грн та судові витрати в сумі 8896,36 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ