справа №200/2303/19
провадження №2/932/574/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Сусла А.О.,

представника позивача: Табака Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариства «Банк Михайлівський» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом, в якому з урахуванням заяви поданої 21.01.2022, просить:

- зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» включити інформацію про ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню 50 000 грн. згідно договору №980-27-000242027 від 19.05.2016;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб скласти та затвердити зміни та доповнення до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо позивача.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 19.05.2016, в приміщенні ПАТ «Банк Михайлівський» нею із ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі також ТОВ «ІРЦ») укладено договір вкладу на виконання якого вона перерахувала 50 тис.грн. ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок в ПАТ «Банк Михайлівський» (далі також банк). З 23.05.2016 у вказаному банку запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 13.07.2016 розпочато процедуру ліквідації. Позивач зверталася до банку із заява про визнання її вкладником, проте цього зроблено не було. Вважає, що має право на виплату коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також ФГВФО) на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг».

ПАТ «Банк Михайлівський» подав відзив у якому заперечує проти задоволення позову з наступних підстав: договір №980-27-000242027 від 19.05.2016 не обліковується в автоматичній базі даних Б2 банку, до того ж такий не містить печатки та підпису сторони; у правовідносинах банк не діяв як повірений; 19.05.2016 між банком та ТОВ «ІРЦ» укладено договори відступлення прав вимоги за якими банк здійснив кредитні операції на загальну суму 1 431 957 997,25 грн. вказані правочини є нікчемними, а саме за рахунок вказаних коштів було ініційовано повернення депозитів фізичним особам.

Інші особи заяв по суті справи не подали.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала з підстав, наведених у заявах по суті справи.

Відповідач та третя особа, явки представника в судове засідання не забезпечили.

Обставини, встановлені судом.

На підтвердження позовних вимог позивачем долучено договір №980-027-000242027 від 19.05.2016: сторонами договору визначено ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», за яким ОСОБА_1 передає ТОВ «ІРЦ» грошові кошти, а останнє зобов`язується повернути кошти та виплатити проценти. Сума вкладу 50 тис.грн., днем надання суми коштів вважається день зарахування коштів на поточний рахунок ТОВ «ІРЦ». В п.1 договору визначено рахунки на які підлягає поверненню сума вкладу та процентів, проте не визначено рахунку на який повинні бути зараховані кошти. В п.9 договору вказано поточний рахунок ТОВ «ІРЦ», а саме рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Укрсиббанк».

Такий договір підписано ОСОБА_1 , проте підпис іншої сторони відсутній.

Також позивачем подано платіжне доручення №4234861 від 19.05.2016 за яким платником визначено ОСОБА_1 , отримувач ТОВ «ІРЦ», рахунок НОМЕР_2 у ПАТ «Банк Михайлівський» - сума 50 000 грн. На платіжному дорученні міститься відмітка про проведення платежу банком 19.05.2016.

Позивач зверталася до ПАТ «Банк Михайлівський» із вимогами про включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок ФГВФО в сумі 50 000 грн., на що банк вказував про відсутність відповідних підстав.

23.05.2016 правлінням НБУ було прийнято рішення №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних».

На підставі зазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» та від 13.06.2016 №991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з якими 23.05.2016 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

12.07.2016 правлінням НБУ прийнято постанову №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

З 15.07.2016 розпочалося здійснення виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду через банки-агенти.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

Спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону № 4452-VI не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 18 квітня 2018 року у справі №813/921/16 (провадження № 11-126апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 (провадження № 11-409апп18), від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц (провадження № 14-180цс18), від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц (провадження № 14-470цс18), від 10 квітня 2019 року справі № 761/10730/18 (провадження № 14-116цс19), а також у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 761/11256/17 (провадження № 61-31354сво18).

У відповідності до п.15 ст.79 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв`язку з їх прирівнянням до вкладників.

За приписами ч.1 ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.3 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно приписів ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12 та 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На відміну від вказаних норм ЦПК України норми КАС України вказують на обов`язок суду перевірити відповідність оскаржуваної діяльності суб`єкта владних повноважень вимогам, визначним у ч.2 ст.2 КАС України, при цьому суд обмежений лише межами позовних вимог. Крім того за КАС України діє принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Висновки суду.

Даний спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. З цього приводу жодних заперечень позивача чи сумнівів не має. Цей висновок відповідає усталеній практиці Великої Палати Верховного Суду.

Проте ухвалою суду апеляційної інстанції від 04.03.2021, ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у даній справі, скасовано.

При цьому суд апеляційної інстанції погодився, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, проте скерував його для продовження розгляду за правилами цивільного судочинства, мотивуючи своє рішення тим, що Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 22.12.2018 відмовив у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 з тими самими вимогами.

З урахуванням вказаної ухвали суду апеляційної інстанції, дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами цивільного судочинства.

Розглядаючи даний спір в порядку цивільного судочинства суд застосовує норми ЦПК України, зокрема і принципи диспозитивності та змагальності.

Підстави позову зводяться до того, що позивачем здійснено вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором.

Проте такі підстави позову позивачем не доведені, адже долучений договір є непідписаним з боку контрагента позивача ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий цент». Відтак позивачем не доведено факт укладення договору.

Більше того, згідно платіжного доручення про перерахування грошових коштів, такі перераховані не на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий цент», який вказано у договорі. Доказів того, кому належить рахунок на який перераховано кошти відсутні. Тобто платіжне доручення не підтверджує факт виконання договору вкладу.

Крім того позивачем не долучено доказів чи клопотань про їх витребування на доведення факту, що ПАТ «Банк Михайлівський» діяв як повірений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий цент» в межах договору від 19.05.2016. Копія вказаного договору, долучена позивачем, не містить жодних вказівок із цього приводу.

Відтак позивачем не доведено залучення коштів до небанківської фінансової установи через ПАТ «Банк Михайлівський», який виступив повіреним за відповідним договором.

З огляду на вказане, дотримуючись принципу диспозитивної цивільного судочинства суд відмовляє у позові ОСОБА_1 .

Із наданих доказів вбачається, що позивач може звернутися із позовом про повернення коштів які набуті без достатньої правової підстави на підставі ст.1212 ЦК України чи про повернення отриманого за нікчемним правочином керуючись статтями 216, 1059 ЦК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариства «Банк Михайлівський» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текс рішення проголошено 18.07.2022.

Суддя: В.І. Цитульський