Справа № 454/3120/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретарів Калиш В.О., Баран О.Я.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Чернявського Р.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Семенюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом та просить визнати спільним майном подружжя житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного майна.

На обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 03.05.2019р. вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 28.01.2021р.

За час спільного проживання у шлюбі 19.09.2019р. вони купили спірний житловий будинок та земельну ділянку, на якій вони розташовані. Загальна вартість даного майна становить 321275грн.

Відповідач відмовився в позасудовому порядку здійснити поділ даного майна, тому, вона змушена звернутися з даним позовом до суду.

ОСОБА_2 подав зустрічний позов та просив визнати його особистою власністю спірний житловий будинок з господарськими будівлями і земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Зустрічний позов мотивовано тим, що зазначений житловий будинок і земельна ділянка придбані ним за грошові кошти, які йому подарувала його мати в приміщенні нотаріальної контори безпосередньо перед вчиненням купівлі.

Зазначив, що за п`ять місяців з моменту укладення шлюбу сторони не могли заробити грошові кошти в сумі 321275грн., оскільки його дохід за період з січня 2019 року по вересень 2019 року становив 30321,65грн, а відповідачка взагалі ніде не працювала.

В судовому засіданні позивачка та її представник первісний позов підтримали, зустрічного позову не визнали.

ОСОБА_1 подала відзив на зустрічний позов, у якому на заперечення позовних вимог ОСОБА_2 покликалася на те, що для придбання житлового будинку грошові кошти сторонам надавали їх батьки. Зокрема, її батьки надали їй кошти, які становили половину вартості вказаного майна.

Відповідач та його представник в судовому засіданні первинного позову не визнали, підтримали зустрічний позов.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків.

03.05.2019р. між сторонами зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28.01.2022р., що встановлено із свідоцтва про шлюб та рішення суду.

З нотаріально посвідченої заяви від 19.09.2019р. встановлено, що позивачка ОСОБА_3 надала згоду на придбання її чоловіком відповідачем ОСОБА_2 житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій вони розташовані на умовах та за ціною на розсуд останнього. З даної заяви також вбачається, що грошові кошти, які витрачалися на придбання спірного нерухомого майна, є їх спільною сумісною власністю та, відповідно, майно, набуте за ці кошти, буде їх спільною сумісною власністю.

19.09.2019р. між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0871га, на якій він розташований.

19.09.2019р. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0871га, на якій розташований вказаний будинок, що встановлено з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12.04.2021р.

З витягу з трудової книжки та індивідуальних відомостей про застраховану особі (форма ОК-7) встановлено що дохід ОСОБА_2 за період з травня 2019 року (з часу укладення шлюбу) по вересень 2019 року (момент придбання спірного нерухомого майна) становив 7519грн.

З витягу про реєстрацію права власності від 06.01.2009р., договору від 18.04.2013р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.04.2013р. встановлено, що ОСОБА_6 у вказаний день продав належну йому квартиру за 112000грн.

З виписки за договором від 20.12.2021р. встановлено, що 28.07.2014р. з банківського рахунку видано ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 20679,05 доларів США.

Свідок ОСОБА_7 , яка є бабою ОСОБА_2 , в судовому засіданні показала, що вона та її чоловік працювали та отримували високу заробітну плату, що дозволяло їм робити заощадження.

В 2014 році вони зняли грошові кошти з банківського рахунку та поділили між двома синами порівну (батьком ОСОБА_2 та його братом) по 13000 доларів США кожному.

Коли син помер, то ці грошові кошти перейшли до його дружини, яка надалі подарувала такі кошти своєму сину ОСОБА_2 , які були використані для придбання ним житлового будинку.

Свідок ОСОБА_8 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , в судовому засіданні показала, що батько її чоловіка мав заощадження, які розподілив між її чоловіком і його братом.

Після смерті її чоловіка вона купила синові ОСОБА_2 житловий будинок. Жодних коштів на придбання вказаного майна ОСОБА_1 не надавала.

Під час укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна були присутні: вона, син ОСОБА_2 , невістка ОСОБА_1 та продавці. Вона особисто надавала продавцям будинку грошові кошти за повну вартість цього майна.

Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Суд приймає до уваги заперечення відповідача проти позову та обставини, викладені ним в зустрічному позові, проте відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Однак, всупереч вищезазначеному, ОСОБА_2 не надано суду жодних доказів в обґрунтування своїх доводів про те, що спірний житловий будинок та земельна ділянка придбані саме за кошти, які йому подарувала його мати.

Окрім цього, суд враховує обставини надання згоди ОСОБА_1 на придбання квартири за кошти подружжя, що підтверджує джерело придбання спірного майна й спростовує доводи з цього приводу ОСОБА_2 .

Згода на придбання спірного нерухомого майна в інтересах подружжя, закріплена також в п.3.6 договору купівлі продажу від 19.09.2019р., зі змістом якого ОСОБА_2 був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис.

Доказів визнання ОСОБА_1 грошових коштів для придбання спірного майна як таких, що є особистими грошовими коштами ОСОБА_2 останнім не надано, як і не встановлено судом та матеріали справи не містять нотаріально посвідченого договору дарування йому грошових коштів його матір`ю ОСОБА_8 , як вимагає ч.5 ст.719 ЦК України.

Тому, твердження ОСОБА_2 про придбання ним спірного нерухомого майна за особисті кошти, отримані в дар, ґрунтуються виключно на припущеннях, що не може вважатися спростуванням презумпції спільності майна подружжя.

За таких підстав, спірне майно, в розуміння ст.61 СК України, є таким, що набуте в інтересах сім`ї та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, зазначене вище нерухоме майно (житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянки), з врахуванням презумпції рівності часток, належить сторонам порівну, оскільки набуте під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, та доказів зворотнього суду не надано, хоча тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції спільного майна покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Суд враховує також ту обставину, що домовленості про відступлення від рівності часток у спільній власності між сторонами не було, а тому дійшов висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України, зі сторін слід стягнути в дохід держави судові витрати у виді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачкою сплачено 1606,37грн., що становить 1% вартості спірного майна, яке позивачка просила визнати її особистою власністю.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 , підлягають до задоволення, то з ОСОБА_2 слід стягнути на її користь вказані судові витрати.

Також, в позовній заяві ОСОБА_1 визначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона очікувала понести у зв`язку з розглядом даної справи, у розмірі 5000грн.

В той же час, жодних підтверджень додаткових витрат (правнича допомога тощо) окрім судового збору ОСОБА_1 та її представник суду не надали, а тому відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає лише сплачена останньою сума судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

- житловий будинок загальною площею 68,3кв.м, житловою площею 42,4кв.м, який складається з трьох житлових кімнат, кухні, трьох коридорів, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: літню кухню, сарай, вбиральню, які розташовані по АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,0871га, кадастровий №:03:005:0025, розташовану по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частину житлового будинку загальною площею 68,3кв.м, житловою площею 42,4кв.м, який складається з трьох житлових кімнат, кухні, трьох коридорів, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею, сараєм, вбиральнею, які розташовані по АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0871га, кадастровий №:03:005:0025, розташованої по АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 1606 (одну тисячу шістсот шість)грн. 37коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий: М. Я. Адамович