Справа № 444/2121/19 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/811/171/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря Івасюти М.В.,

за участі : представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Романушко П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася в Жовківський районний суд Львівської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 16 грудня 2021 року цивільну справу № 444/2121/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення коштів направлено за підсудністю до Сихівського районного суду м. Львова.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що при винесенні ухвали судом було порушено норми процесуального права, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Вказує, що обґрунтовуючи заявлений позов, позивачка у первісній позовній заяві, уточненій позовній заяві в порядку ст. 49 ЦПК України та додатково в клопотаннях в порядку ст. 189 ЦПК України зазначала, що предметом позову є повернення відповідачами коштів по розписках позивачці ОСОБА_2 переданих нею відповідачам як авансу з метою укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартир, який так і не було укладено.

В зв`язку з цим позивачка просить стягнути з відповідачів грошові кошти згідно ст. 1212 ЦК України.

Вважає, що суд в оскаржуваній ухвалі дійшов помилкового висновку про наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договірних відносин з приводу нерухомого майна, місцезнаходження якого знаходиться в територіальній підвідомчості Сихівського районного суду. Зазначає, що предметом спору у даній справі є повернення майна, а саме грошових коштів в розмірі 25450 дол. США, отриманих відповідачами безпідставно.

В даному спорі предметом позову є рухомі речі грошові кошти, та позивачкою чітко зазначаються вимоги про стягнення з відповідачів грошових коштів, а не про застосування наслідків нікчемного правочину чи будь-якої вимоги, яка стосується нерухомого майна. Тобто позивачкою заявлено кондиційний позов.

Просить ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 16 грудня 2021 року скасувати та повернути справу для продовження розгляду.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Романушко П.П. подано відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Романушко П.П. на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання.

Передаючи справу для розгляду за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки квартира, з приводу придбання якої між ОСОБА_1 та третьою особою - ОСОБА_4 був укладений усний договір купівлі-продажу, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває в межах територіальної підсудності Сихівського районного суду м. Львова, позовні вимоги ОСОБА_6 щодо повернення коштів, які передавалися нею відповідачам на виконання вищезазначеного договору, як вимоги, що пред`явлені з приводу нерухомого майна належить розглядати за правилами частини першої статті 30 ЦПК у Сихівському районному суді м. Львова.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність справ.

Виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної' підсудності. У цих категоріях справ не допускається також договірна підсудність.

Так, згідно з ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

При цьому, тлумачення частини 3 статті 30 ЦПК України повинно відбуватися з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою. Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі "Толстой-Милославський" (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну "передбачений законом" сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

З огляду на зазначений підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення правових норм, означають, що спір має розглядатися за правилами виключної підсудності, коли нерухоме майно, право власності на таке майно або інші вимоги, що стосуються нерухомого майна, є предметом спору.

Водночас, як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.09.2018 у справі № 902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За таких обставин, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

При цьому, виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду у справі № 638/1988/17 від 10.04.2019 правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів, отриманих згідно усної угоди щодо придбання квартири у АДРЕСА_1 .

Верховний Суд у своїй постанові від 20.06.2019 у справі № 626/47/19 дійшов висновку про те, що оскільки позовні вимоги виникли з приводу нерухомого майна, а саме плати за користування землею (безпідставно збережених коштів), то підсудність за цим позовом має визначатися відповідно до правил виключної підсудності.

У постанові від 28.08.2019 у справі № 415/4214/15-ц Верховний Суд дійшов аналогічних висновків про те, що спір виник з приводу нерухомого майна, а саме відшкодування збитків, заподіяних безоплатним користуванням земельною ділянкою, то підсудність такої справи має визначатись за правилами виключної підсудності.

З огляду на викладене, суд вважає, що спір у даній справі виник з приводу нерухомого майна, оскільки позовні вимоги мають явний, очевидний правовий зв`язок із нерухомим майном, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_1 , відповідно, і позов має розглядатися за правилами виключної підсудності.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 16 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 липня 2022 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.