ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 липня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/5341/21

Головуючий у першій інстанції Шевченко І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/502/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 08.12.2013 у розмірі 14 378,21 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 08.12.2013, тим самим підтвердила, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок, видано кредитну картку та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 15000 грн. Відповідачка зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів за користування кредитом, проте, умови кредитного договору належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 17.08.2021 утворилася заборгованість в сумі 14 378 грн 21 коп., яка складається з: 14378 грн 21 коп. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 14378 грн 21 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також просить стягнути з відповідачки судові витрати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 підписуючи анкету-заяву від 08.12.2013, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловила свою згоду з формою та умовами договору, а отже, на переконання заявника, є доведеним факт укладення між позивачем та відповідачкою договору та видача на його підставі кредиту.

Заявник зазначає, що на підтвердження позовних вимог ним надано належні та допустимі докази, а саме розрахунок заборгованості, первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів, виписку по картковому рахунку, з якого вбачається, що відповідачка активно користувалася картковим рахунком та здійснювала часткове погашення заборгованості.

Наголошує, що відмовляючи у задоволенні позову суд фактично звільнив боржницю від виконання зобов`язань за укладеним договором.

22 лютого 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду апеляційної інстанції з письмовим клопотанням про прийняття доказів, а саме витягів з програмного комплексу банку з фотофіксацією отримання кредитних карток ОСОБА_1 18.04.2016, 26.10.2018 (а.с. 101-109).

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з п. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Щодо вирішення судом апеляційної інстанції клопотання про прийняття нових доказів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18) зазначено, що: «відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що: «Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок. Про прийняття та дослідження нових доказів апеляційний суд не мотивував свій висновок в ухваленому судовому рішенні».

У клопотанні про прийняття доказів Банк будь-яких поважних причин неподання до суду першої інстанції витягів з програмного комплексу банку з фотофіксацією отримання кредитних карток ОСОБА_1 18.04.2016, 26.10.2018 не зазначив.

З указаного вбачається, що позивачем не доведено факту неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх прийняття апеляційним судом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем матеріали не підтверджують факту отримання відповідачкою кредиту в тому розмірі й на тих умовах, про які зазначено у позові; позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження умов укладеного з відповідачкою договору банківських послуг від 08 грудня 2013 року, що свідчить про те, що позов недоведений та необґрунтований належним чином.

З висновком районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» погоджується апеляційний суд, однак такого висновку суд першої інстанції дійшов із помилкових мотивів.

Звертаючись до суду із даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 08.12.2013, укладеним між ним та відповідачкою, у розмірі 14378,21 грн.

При цьому, до позовної заяви Банком додано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А Банку, підписану з одного боку ПАТ КБ «Акцент-Банк», з іншого - ОСОБА_1 08.12.2013 (а.с.18).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 погодилась з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. У даній заяві вказано, що відповідач ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті А-Банку www.a-bank.com.ua. Відповідач зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua.

Також до позову додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку без зазначення дат, які відповідачкою не підписані, виписку по рахунку за договором б/н Гринь у АТ КБ «ПриватБанк» станом на 19.08.2021 за період з 23.02.2016 по 08.08.2021 (а.с. 63-67).

У справі мається довідка АТ КБ «ПриватБанк» про видані ним кредитні картки № НОМЕР_1 - дата відкриття 18.04.2016, термін дії до 10/18; № НОМЕР_2 дата відкриття 31.10.2015, термін дії до 10/19; № НОМЕР_3 дата відкриття 26.10.2018, термін дії до 09/22 (а.с. 17); а також довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_2 , оформленої на ім`я ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 16).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Свої вимоги про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 кредитної заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовувало тим, що відповідачка 08.12.2013 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому збільшився до 15000 грн.

Однак, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні статей 77, 78, 80 ЦПК України відносно того, що відповідачка ОСОБА_1 зверталась до АТ КБ «ПриватБанк» з відповідною заявою зазначеної дати про отримання кредиту, що між сторонами даного спору укладено кредитний договір.

Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1, 3, 5 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності.

Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, анкета - заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг подана 08.12.2013 відповідачкою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Акцент - Банк». При цьому вказана анкета - заява не підтверджує наміру ОСОБА_1 отримати кредит в АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, матеріали справи не містять відповідного кредитного договору або анкети-заяви від 08.12.2013 року №б/н, на які посилається позивач у позовній заяві, та які б засвідчували волевиявлення ОСОБА_1 отримати кредитні кошти саме в АТ КБ «ПриватБанк».

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Акцент - Банк» та Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є різними юридичними особами. Позивач не навів правових підстав для звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду в інтересах ПАТ «Акцент-Банк», в тому числі, передбачених положеннями ст. 512 ЦК України.

Виходячи із встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та існування кредитних правовідносин не надано, а тому вимоги про стягнення на його користь з ОСОБА_1 кредитної заборгованості не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» належить відмовити.

Посилання банку в апеляційній скарзі на фактичне користування відповідачкою коштами з використанням отриманих кредитних карток, що підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунках відкритих на її ім`я, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вказане не свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин за відсутності доказів укладення кредитного договору між сторонами спору. Отже, сам по собі факт користування грошовими коштами не породжує виникнення між сторонами кредитного зобов`язання, а має іншу правову природу.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, з огляду на відсутність факту звернення ОСОБА_1 до позивача із заявою про надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та на відсутність у зв`язку з цим факту виникнення між сторонами даного спору відповідних правовідносин.

З огляду на те, що до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 районний суд дійшов з помилкових мотивів, рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2021 року підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, 374, ч.4 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко