Справа № 336/6621/21
Пр. № 2/336/724/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», треті особи Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Чубарев Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Хотько С.С. звернувся в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В позові зазначає, що в липні 2021 року з постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Чубарева О.В. про відкриття виконавчого провадження ВП №65822318 йому стало відомо, що приватним нотаріусом Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис № 7589 від 12.05.2021 року про стягнення з нього на користь акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 59 871,47 грн.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, визнано незаконною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору.

У зв`язку з викладеним застосуванню підлягають положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).

Так як договір між позивачем та первісним кредитором нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону.

В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, вимога банку пред`явлена за спливом вказаного строку, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав.

Відповідачем не дотриманий порядок досудового врегулювання спору, який зводиться до обов`язкового направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за договором кредитування, свідченням чого є неотримання ним цієї вимоги та необізнаність про наявність виконавчого напису аж до моменту, коли він дізнався про відкрите виконавче провадження.

В порушення п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України письмова вимога про усунення порушень позивачеві не направлялась.

Всі означені обставини свідчать про те, що заборгованість не є безспірною.

За вказаних обставин фінансовій установі належало б діяти у відповідності до договору між сторонами, відповідно до якого спори та суперечки між сторонами за договором передаються на розгляд суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

У зв`язку з викладеним позивач в особі представника просить про визнання виконавчого напису нотаріуса від 12.05.2021 року таким, що не підлягає виконанню.

Судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. за подання позову та 454 грн. - за подання заяви про забезпечення позову, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 8200 грн. просить покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 19 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду і в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін.

19 серпня 2021 року судом застосований захід забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.

Позивач та його представник до суду не з`явились, представник позивача надав письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без її участі та участі позивача, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність позивача і його представника.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився з невідомих причин. Відзиву на позов, клопотання про вирішення справи без його участі або про відкладення судового засідання суду не надав.

За згаданих обставин суду відповідності до ст. 280 ЦПК України зі згоди представника позивача, висловленої в її письмовій заяві вирішує справу при заочному розгляді.

Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися; клопотання про відкладення судового розгляду, прохання про вирішення справи у їх відсутність суду не надали.

Вказані обставини у відповідності до ст. 223 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі приватного нотаріуса, який посвідчував оспорюваний виконавчий напис, та приватного виконавця.

З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наданими позивачем доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що 12 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., вчинений виконавчий напис про стягнення з позивача на користь акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором 01 від 20 січня 2017 року у розмірі 29 871,47 грн. (а.с. 14).

Право нотаріусів на вчинення виконавчих написів внормовано статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до яких для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік таких документів встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).

І хоча постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року у вказаний «Порядок…» внесено зміни в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору, проте Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, ці зміни визнані незаконними, що означає необхідність застосування постанови Кабінету Міністрів України Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.06.1999 року, в якій зазначено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).

Так як договір між позивачем та первісним кредитором нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону.

З наведених норм Закону України «Про нотаріат» (ст. ст. 87, 88 Закону) витікає, що лише безспірна заборгованість може стати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Семантика прикметника «безспірна» означає, що така заборгованість є прийнятною длдокументів на підтвердження безспірності заборгованості є необхідним як в інтересах дотримання вимог «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку», так і задля перевірки наявності складових, що утворюють грошове зобов`язання, а також їх величини, підстави їх стягнення, у відсутність інформації про які неможливо обчислити вірність нарахування неустойки у вигляді пені, встановити підстави для виникнення обов`язку сплати штрафів, перевірити вірність їх нарахування.

Як випливає із змісту правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.

Вирішуючи позов на користь позивача, суд зважає і на відсутність доказів про дотримання відповідачем порядку досудового врегулювання спору, а саме: не направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень.

Згаданою статтею 88 Закону України «Про нотаріат» внормовано право вчинення виконавчого напису лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Як встановлено судом, договір між позивачем та первісним кредитором укладений 20 січня 2017 року (а.с. 23), сторони домовились про погашення грошового зобов`язання у строк до 30 числа кожного місяця.

У зв`язку з викладеним право висунення вимоги за означеним кредитним договором у фінансової установи настає у випадку порушення строків здійснення чергових платежів, а вимоги про стягнення усієї заборгованості протягом трьох років з моменту закінчення строку дії договору, і таке право за вказаною вимогою простирається до 20 січня 2021 року.

Між тим вимога банку пред`явлена за спливом вказаного строку, а саме: в травні 2021 року, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав.

Таким чином, суд доходить висновку, що сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, фінансовою установою дотримано не було, що є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог.

Судовий збір у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи вимогу про покладення на відповідача видатків з отримання професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати з отримання професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст. 137 ЦПК).

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Однією з засад цивільного судочинства в силу ст. 2 ЦПК України є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За змістом частини 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), а докази витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Заяву про розподіл судових витрат заявником подано одночасно зі зверненням до суду з позовом. Докази витрат зі сплати професійної правничої допомоги були надані суду в цей же день (а. с. 24-27).

Позивачем до заяви про стягнення витрат з отримання допомоги адвоката додано копії договору про надання правової допомоги № 75/08/21 від 05.08.2021 року між адвокатом Хотьком С.С. та Селезньовим О.Є., предметом якого є надання адвокатом правової допомоги, пов`язаної з захистом та відновленням порушених прав та інтересів в судах України; акт від 11.08.2021 року виконаних робіт за договором від 05.08.2021 року; квитанцію № 006076 від 11.08.2021 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Хотьку С.С. 8200 грн.

При розв`язанні питання про розмір витрат на отримання правничої допомоги суд враховує, що у відповідності до акту виконаних робіт останні полягають в консультації адвоката в сумі 800 грн.; обробці законодавства, судової практики в сумі 1200 грн.; складанні заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження в сумі 400 грн., складанні позовної заяви в сумі 2000 грн.; складанні заяви про забезпечення позову в сумі 800 грн.; участь в судовому засіданні в сумі 3000 грн. (а. с. 30).

Оцінюючи надані позивачем докази понесених ним витрат з отримання правової допомоги, суд констатує, що доказів складання заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, оскільки відсутня копія цієї заяви, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення клопотання про відшкодування судових витрат в цій частині.

Такою, що не підлягає є і вимога про відшкодування витрат на участь адвоката в судових засіданнях, оскільки засідання в справі не проводилися, а представником в порядку ст. 211 ЦПК України було подано заяву про вирішення спору у його відсутність.

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача вартості консультації адвоката в сумі 800 грн., обробки законодавства та судової практики в сумі 1200 грн., складання позовної заяви в сумі 2000 грн., суд враховує вимоги до вказаних витрат, встановлені частиною 4 ст. 137 ЦПК України, і знаходить, що вони не відповідають, тобто не є співмірними, складності справи та виконаних адвокатом робіт; часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Згідно із висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансвового стану обох сторін.

У низці рішень ЄСПЛ, які є складовою частиною національного законодавства, зокрема, в ріщенні по справі "Лавентс проти Латвії" зазанчено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням викладеного суд бере до уваги, що адвокат Хотько С.С. має певну особисту практику зі зверненення за судовим захистом в даній категорії справ (як приклад, - справа № 3184/21, - провадження в якій відкрито за позовом, що поданий раніше, ніж ций позов), тому знаходить за необхідне зменшити розмір витрат, що покладаються на відповідача, до 2000 грн., які, на думку суду, є співмірними із зазначеними в частині 4 ст. 137 ЦПК України чинниками.

Керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 12 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за номером 7589, про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором № 01 від 20.01.2017 року у розмірі 29871,47 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. та 454 грн., 2000 витрат з отримання професійної правничої допомоги.

Решту вимог про стягнення витрат з надання правової допомоги адвоката залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива