РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2022 р. смт. Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вальчука В. В. ,

при секретарі Крикливій М.С.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт.Тиврів у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач вказує на те, що 18 березня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири.

Продавець у строк до 30 грудня 2020 року зобов`язується передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 28,5 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1010 га, кадастровий номер якої :03:006:0032, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

На підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 200000 гривень. Ще 209600 гривень були передані покупцем продавцю на виконання вимог цього ж пункту пізніше: 87500 гривень 28 березня 2020 року та 122100 гривень 03 квітня 2020 року. Таким чином, сукупно Продавцю було передано 409600 гривень.

Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, Продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця.

Всупереч умовам попереднього договору, продавець не передав у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30 грудня 2020 року, так і станом на день подання цієї позовної заяви до суду. Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якому має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію досі.

Крім того, всупереч умовам попереднього договору продавцем не повернуто покупцю одержану від нього суму авансу. При цьому розшукати продавця для вручення вимоги про повернення авансу не вдається можливим, оскільки останній за місцем реєстрації не проживає, на зв`язок не виходить, працівники офісу продажів відповідного житлового комплексу його контактів не надають.

Також вказує, що його родина вже три роки вимушена жити без власного житла, на яке вони розраховували. І це в умовах пандемії і безробіття, до якого вона призвела, тому вважає, що з відповідача необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_2 409600 гривень боргу за Попереднім договором, три проценти річних за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі і які станом на день подання цієї заяви складають 12288 гривень, інфляційні витрати за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі, і які станом на день подання цієї заяви складають 40960 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судових зборів, у розмірі 5224,68 гривень, що і є розрахунком суми судових витрат, які позивач поніс чи планує понести.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 13 квітня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, в позовній заяві просить справу розглянути у його відсутності.

Відповідач в судові засідання не з`являється.

Рекомендовані повідомлення з судовими повістками на 17.05.2022 року (а.с. 124), на 07.06.2022 року (а.с. 131) та документами, надіслані за зареєстрованою адресою відповідача, повернулись до суду з відмітками "адресат відмовився".

В судові засідання на 23.06.2022 року, 19.07.2022 року відповідач також не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 137, 143).

У визначений судом строк відповідач відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частиною 1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За змістом статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

18 березня 2020 року між ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири. Попередній договір засвідчено нотаріусом Михальченко М. М. та зареєстровано в реєстрі із номером 673 (а.с. 90-91).

Згідно пункту 1 попереднього договору, продавець у строк до 30 грудня 2020 року зобов`язується передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 28,5 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1010 га, кадастровий номер якої :03:006:0032, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Згідно пункту 4 Попереднього договору, на підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 200000 гривень. Ще 209600 гривень були передані покупцем продавцю на виконання вимог цього ж пункту пізніше: 87500 гривень 28 березня 2020 року, що підтверджується розпискою (а.с. 92) та 122100 гривень 03 квітня 2020 року, що підтверджується розпискою (а.с. 93). Таким чином, сукупно Продавцю було передано 409600 гривень.

Згідно пункту 5 Попереднього договору, сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, Продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця.

Всупереч умовам попереднього договору, продавець не передав у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30 грудня 2020 року, так і станом на день подання позивачем заяви 08.02.2022 року. Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якому має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію досі, що стверджується фото (а.с. 94).

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Отже, зобов`язання за попереднім договором між сторонами

припинились, оскільки основний договір між ними не було укладено у строк,

обумовлений у попередньому договорі. Відповідно ст. 570 ЦК України якщо

не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника

платежів, є завдатком, вона вважається авансом та повертається у тому

розмірі у якому вона була надана.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору (основного договору), укладеного сторонами.

У аналогічній справі Верховний Суд України в постанові від 13 лютого 2013 року (справа №6-176цс12) зазначив, що оскільки договори купівлі-продажу нерухомого майна, які б за своєю формою та змістом відповідали закону, між сторонами укладені не були, а сторони лише домовились укласти такі договори в майбутньому, то передана відповідачу сума коштів є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Оскільки основний договір купівлі-продажу квартир в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані позивачем відповідачу грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню позивачу, однак всупереч умовам попереднього договору продавцем не повернуто покупцю одержану від нього суму авансу.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що

зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Саме таких висновків щодо застосування норми ч.2 ст.625 ЦК України дійшов Верховний Суд у постановах від 21 серпня 2018 року №61-13891св18, від 5 грудня 2018 року № 61-14162св18, від 12 грудня 2018 року № 61-13220св18, якими залишено без змін судові рішення судів попередніх інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за попереднім договором.

Аналіз зазначених положень попереднього договору дає підстави для висновку, що в разі невиконання Продавцем вимог щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири у строк до 30.12.2020, із вказаної дати у продавця виникає грошове зобов`язання щодо повернення суми авансу.

Тому, оскільки основний договір не був укладений у строк до 30.12.2020 року з вини відповідача, й останній, відповідно до вимог Попереднього договору, у вказаний строк не виконав свої грошові

зобов`язання та не повернув позивачу сплачені кошти, то з відповідача підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати.

Відтак 3% річних від простроченої суми з січня 2021 року до січня 2022 року складає 12288 гривень (409600х0,03).

Встановлений індекс інфляції за 2021 рік - 10%, що складає 40960 грн. (409600х0,1).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 9 ч.2 ст.16 ЦК України встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи. Відшкодування моральної шкоди також передбачене Конституцією та низкою нормативно-правових актів.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які, зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення.

3 цього приводу практика Верховного Суду, висловлена у постанові КЦС ВС від 7 жовтня 2020 року у справі №755/3509/18. Там зазначено, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або договором. Зокрема, у разі несвоєчасного введення будинку в експлуатацію (а в нашому випадку невведення в експлуатацію взагалі).

У цьому рішенні Верховний Суд звернув увагу, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що Закон "Про захист прав споживачів" не регулює правовідносини, що виникли між сторонами договору купівлі-продажу майнових прав щодо об`єкта нерухомого майна - житлове будівництво та про те, що вказаним договором не передбачено відшкодування моральної шкоди, а отже відсутні підстави для її відшкодування, є помилковими.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що моральна шкода у розмірі 10000 гривень підлягає відшкодуванню .

Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 5224,68 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 526, 570, 615, 625, 629, 635, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст.76-80, 89, 141, 211, 223, 247, 259, 263 - 265, 271 - 273, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошові кошти в розмірі 472848 (чотириста сімдесят дві тисячі вісімсот сорок вісім) гривень 00 копійок, з яких: 409600 (чотириста дев`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок боргу за Попереднім договором; 12288 (дванадцять тисяч двісті вісімдесят вісім) гривень 00 копійок трьох процентів річних; 40960 (сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок інфляційних витрат за боргом; 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати, пов`язані зі сплатою судових зборів, у розмірі 5224 п`ять тисяч двісті двадцять дві) гривні 68 копійок.

Повний текст рішення виготовлено 22 липня 2022 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя Вальчук В. В.