РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/2348/20

Провадження № 22-ц/4815/173/22

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Плетньов Володимир Олександрович, Комунальне підприємство "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" Рівненської обласної ради, Шпанівська сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання недійсним частини пункту 1.4.2. Договору про поділ майна,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась у Рівненський районний суд з позовом до ОСОБА_3 , в якій просить визнати недійсним п. 1.4.2. Договору про поділ майна в натурі від 19 червня 2019 року, укладений між ними, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Плетньовим В.О. та зареєстрований в реєстрі за №656, у частині отримання ОСОБА_3 коридору (№ 2-1) площею 7,0 кв. м., що знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_5 , кадастровий номер 56246 895 00:06:040:0401 за адресою: АДРЕСА_1 .

Поділ будинку здійснювався за згодою та на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 13 червня 2019 року №3073, виданого комунальним підприємством "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації".

Під час здійснення фактичного поділу будинку в натурі, нею було виявлено що при укладенні договору було допущено помилку, а саме на належній їй земельній ділянці згідно Державного акту від 10 березня 2009 року, розташований коридор (2-1) площею 7,0 кв.м., який виділений відповідачці. За таких обставин, позивач вважає, що існує помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, що є підставою для визнання недійсним п. 1.4.2. вказаного договору у частині отримання ОСОБА_3 коридору (№ 2-1) площею 7,0 кв. м., що знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1 , кадастровий номер 56246 895 00:06:040:0401 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Плетньов Володимир Олександрович, Комунальне підприємство "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" Рівненської обласної ради, Шпанівська сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання недійсним частини пункту 1.4.2. Договору про поділ майна - задоволити повністю.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2021 року внесено виправлення у перший абзац резолютивної частини повного тексту рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2021 року та викладено в наступній редакції: «В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Плетньов Володимир Олександрович, Комунальне підприємство "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" Рівненської обласної ради, Шпанівська сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання недійсним частини пункту 1.4.2. Договору про поділ майна відмовити.»

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Вказує, що місцевий суд керувався положеннями ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Проте, поділ майна в натурі між співвласниками не являвся предметом спору у вказаній справі.

Посилаючись на норми ЗК України вважає, що права власника земельної ділянки є пріоритетними.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував пояснення позивача, надані безпосередньо в судовому засіданні про те, що ОСОБА_1 в молодому віці втратила батьків, являється сиротою та приживала та доглядала за бабусею попередньою власницею будинку має складну життєву ситуацію та скрутне матеріальне становище. Суд не оцінив вразливий стан Позивача та ту обставину, що ОСОБА_1 не має юридичної освіти, при укладенні договору не користувалась нічиєю допомогою. Ініціатором укладення договору була ОСОБА_3 , яка і підшукала нотаріуса та спеціалістів для підготовки необхідних документів. ОСОБА_3 являється двоюрідною сестрою ОСОБА_1 , тому остання довіряла відповідачці та усвідомила помилку вже тоді, коли відповідачка почала забудову біля її входу в частину будинку, де проживає позивачка і усвідомила, що не зможе зайти до частини свого будинку.

ОСОБА_1 зазначила, що при укладенні договору вона помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки вважала, що укладаючи договір 19 червня 2019 року з ОСОБА_3 не виникнуть обставини, які перешкодять повноцінно реалізувати право власності на свою частину будинку та земельну ділянку під ним. Грошових коштів від ОСОБА_3 за відчуження своєї земельної ділянки під коридором не отримувала. Діями пов`язаними із забудовою ОСОБА_3 входу до частини будинку ОСОБА_1 призводить до порушення нормального життєвого укладу та спокою.

Стверджує, що при укладенні договору про поділ майна в натурі від 19 червня 2019 року, сторони не передбачали переходу земельної ділянки під коридором (№2-1) площею 7,0 кв.м. згідно п.1.4.2 Договору у власність ОСОБА_3 , а також не зазначено кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку мало би перейти у зв`язку з набуттям права власності на коридор, що є порушенням норми ч.6 ст. 120 ЗК України, яка визначає зазначену умову договору як істотну, а також порушенням ч.2 ст. 377 ЦК України.

Відсутність домовленості сторін про виділення частини земельної ділянки в Договорі, належної ОСОБА_1 для ОСОБА_3 , на якій знаходиться коридор в окрему земельну ділянку свідчить про помилковість домовленості Сторін щодо поділу Будинку і наявність помилки в п.1.4.2. Договору.

Відповідно до п.1.4 договору про поділ майна в натурі від 19 червня 2019 року, поділ Будинку між сторонами здійснюється за їхньою згодою та на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 13 червня 2019 року № 3073, виданого комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації».

Оскільки у висновку не враховано меж розташування належної Позивачу земельної ділянки, а тому користування коридором можливе лише з порушенням права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , кадастровий номер земельної ділянки №0:06:040:0401

Зазначає, що наявність помилки при укладенні зазначеного Договору доводиться висновком експерта Рівненського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №9813 від 22 лютого 2021 року, складеного судовим експертом Т.І. Гаврилюк, проведеного на підставі листа ОСОБА_1 від 27 січня 2021 року про проведення експертного земельно-технічного дослідження щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Просить задовольнити вимоги її апеляційної скарги та позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 спростовує доводи апелянта, просить залишити рішення місцевого суду без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 19 червня 2019 року поміж ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений Договір про поділ майна житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , який належав їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожній (а.с. 9). Цього ж дня, даний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Плетньовим В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 656.

Відповідно до змісту вказаного договору: 1/2 частина будинку належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Дацюк С.Г. 25 листопада 2005 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1401, та право власності на яку зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно комунальним підприємством "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" 21 грудня 2005 року за номером запису 128-128 в книзі 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12888449; 1/2 частина будинку належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Кутецькою В.В. 08 жовтня 2018 року, та право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 жовтня 2018 року за номером запису про право власності 28274894, реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 246.

Пунктом 1.4. договору закріплено, що поділ будинку між сторонами здійснюється за їхньою згодою та на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 13 червня 2019 року №3073, виданого комунальним підприємством "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації".

Відповідно до п. 1.4.1. договору ОСОБА_1 отримала окремий цілий самостійний об`єкт нерухомого майна житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що складається з: кухні (№ 1-1) площею 7,1 кв.м., житлової (№1-2) площею 12,2 кв.м., коридору (№ 1-3) площею 5,3 кв.м., житлової (№ 1-4) площею 29,0 кв.м., загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м.; сараю (літера "Б"), сараю (літера "В"), погреба (літера "Г"), 1/2 частини огорожі (№1) та якому згідно рішення виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області №257 від 29 травня 2019 року присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.4.2. договору ОСОБА_3 отримала окремий цілий самостійний об`єкт нерухомого майна житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що складається з: коридору (№ 2-1) площею 7,0 кв.м., ванни (№ 2-2) площею 7,7 кв.м., кухні (№ 2-3) площею 11,2 кв.м., житлової (№2-4) площею 18,7 кв.м., загальною площею 44,6 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м.; літньої кухні (літера "Б"), 1/2 частини огорожі (№1) та якому згідно рішення виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області №258 від 29 травня 2019 року присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно ст.4 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, особистого немайнового та майнового права та інтересу.

За ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/17065/14-ц (провадження № 61-2779св18) в контексті застосування статті 229 ЦК України вказано, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін;

Висновок місцевого суду, що неправильне сприйняття позивачкою фактичних обставин під час укладення Договору про поділ майна від 19 червня 2019 року, було допущене нею в результаті власного недбальства та незнання закону чи неправильного його тлумачення, не є підставою для визнання правочину недійсним, передчасний та невірний.

Колегія суддів вважає, що сприйняття ОСОБА_1 своїх прав та обов`язків за наслідками укладення Договору від 19 червня 2019 року було помилкове не внаслідок власної недбалості, а не коректного висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 13 червня 2019 року №3073, виданого комунальним підприємством "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації", без врахування належності прав власності земельних ділянок, а також дій нотаріуса, який склав умови Договору, без дотримання вимог Земельного Кодексу.

В редакції ст.120 ЗК України, що діяла на час укладення Договору про поділ майна від 19 червня 2019 року, в ч.1 було зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

В ч.6 було зазначено, що істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

В подальшому законодавцем було більш детально та розширено урегульовано дане питання в новій редакції ст.120 ЗК, зокрема в п.8 та 16, де зазначено, що істотною умовою договору, який передбачає такий перехід права власності, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача до набувача такого об`єкта (частки у праві спільної власності на неї).

Тим не менше станом на час укладення Договору про поділ майна від 19 червня 2019 року, обов`язковою істотною умовою цього договору, було попереднє виділення частини земельної ділянки, що знаходиться під спірним коридором (№2-1 площею 7,0 м.кв.) із належної ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий №0:06:040:0401, в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера, однак при підготовці до укладення правочину, цієї вимоги закону сторонами дотримано не було.

В Договорі від 19 червня 2019 року в п.2.1.5 також зазначено, що земельні ділянки на яких розташовані новостворені об`єкти нерухомого майна належать сторонам на праві особистої приватної власності, що не в повній мірі відповідає дійсності, оскільки спірний коридор (№2-1 площею 7,0 м.кв.), який за умовами Договору відійшов ОСОБА_3 розташований на частині земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 ..

Отже, виходячи з наведеного, нотаріусом передчасно було прийняте рішення про затвердження умов згаданого Договору.

Колегією суддів, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 роз`яснено, що визнання недійсним частково п.1.4.2 Договору порушує баланс прав і обов`язків обох сторін і може мати для них негативні наслідки відповідно до подальшого волевиявлення сторін за наслідками даного спору, однак сторони не погодились на вирішення спору в добровільному порядку, укладення мирової угоди чи сплати компенсацій за частину земельної ділянки.

З огляду на ч.2 ст.5, 13, 367 ЦПК України, колегія суддів не має змоги вийти за межі позовних вимог та вимог апеляційної скарги.

Підстав відмовити в задоволенні апеляційної скарги колегія суддів також не вбачає, оскільки спір буде залишатись не вирішеним, а право ОСОБА_1 , як власника частини спірної земельної ділянки під коридором (№2-1 площею 7,0 м.кв.) буде залишатись порушеним.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати в виді сплаченого судового збору за підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі (840,8+1362) 2202,8 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2021 року скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним п. 1.4.2. Договору про поділ майна в натурі від 19 червня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Плетньовим В.О. та зареєстрований в реєстрі за №656, у частині отримання ОСОБА_3 коридору (№ 2-1) площею 7,0 кв. м., що знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_5 , кадастровий номер 56246 895 00:06:040:0401 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі (840,8+1362) 2202,8 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст складено 22 липня 2022 року.

Головуючий С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків