ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 липня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2609/22

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/727/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Державна казначейська служба України, Національне агентство з питань запобігання корупції,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 07 червня 2022 року (місце ухвалення м. Чернігів) про передачу справи на розгляд до іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Національного агентства з питань запобігання корупції про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Національного агентства з питань запобігання корупції про відшкодування моральної шкоди. У позові позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, на його користь у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів Національного агентства з питань запобігання корупції та суду у розмірі 170000 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.06.2022 справу № 750/2609/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Національного агентства з питань запобігання корупції про відшкодування моральної шкоди, передано на розгляд до Новозаводського районного суду м. Чернігова.

Ухвала суду обґрунтована тим, що матеріалами справи підтверджується місце реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Новозаводського району м. Чернігова. Тому суд дійшов висновку, що позивачем обрана підсудність справи відповідно до ч. 4 ст. 28 ЦПК України і судом, встановленим законом, для розгляду цієї справи є Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.06.2022, а справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

У скарзі заявник посилається на те, що він дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте за вказаною адресою ніхто не проживає і не проживав, оскільки там відсутні умови для проживання.

Заявник зазначає, що він разом зі своєю сім`єю проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору оренди і цю адресу щорічно відображає в декларації та інших документах.

Крім того, вказує, що листування у справі про адміністративне правопорушення, що стала підставою для подання цього позову, також відбувалось за адресою: АДРЕСА_2 , і на той момент у жодної з установ не виникло питання щодо фактичного місця перебування.

На думку заявника, чинне законодавство не вимагає від особи, щоб фактичне місце реєстрації та проживання збігались. Тому, ним подано позов до суду за місцем фактичного проживання відповідно до положень ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

Заявник не погоджується з висновком суду першої інстанції про не надання доказів на підтвердження місця проживання на території Деснянського району м. Чернігова та вважає, що у випадку відсутності письмового доказу про фактичне місце проживання суд першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 186, 177 ЦПК України повинен був залишити позовну заяву без руху та надати час долучити письмовий доказ про фактичне місце проживання. Посилається, що до апеляційної скарги додана копія договору оренди від 01.09.2018, яким підтверджується його фактичне місце проживання на території Деснянського району м. Чернігова.

Також, в обґрунтування доводів скарги заявник посилається на те, що свою позицію щодо підсудності справи він мотивував положеннями ст. 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», згідно якої позовні вимоги про стягнення шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, розглядаються судом за місцем проживання позивача.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що у червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Національного агентства з питань запобігання корупції про відшкодування моральної шкоди. У позові позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з рахунку Державної казначейської служби України на його користь у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів Національного агентства з питань запобігання корупції та суду у розмірі 170000 грн.

В обґрунтування підстав позову ОСОБА_1 посилався на положення ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Передаючи цивільну справу на розгляд до Новозаводського районного суду м. Чернігова, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується місце реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Новозаводського району м. Чернігова. Тому суд дійшов висновку, що позивачем обрана підсудність справи відповідно до ч. 4 ст. 28 ЦПК України і судом, встановленим законом, для розгляду цієї справи є Новозаводський районний суд м. Чернігова.

З таким висновком місцевого суду погоджується суд апеляційної інстанції враховуючи наступне.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ч. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичної особи пред`являються за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За приписами ч. 4 ст. 28 ЦПК України позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 , що підтверджується копією постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.05.2021 (а.с. 20-24), що територіально відноситься до Новозаводського району м. Чернігова.

Вказану адресу як місце своєї реєстрації позивачем також зазначено при поданні позовної заяви до суду.

Ураховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом не за своїм зареєстрованим місцем проживання, колегія суддів вважає, що питання про передачу справи на розгляд іншому суду судом першої інстанції вирішено правильно, з дотриманням норм процесуального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позов подано за фактичним місцем проживання позивача, не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки позивач правильно посилаючись на положення ч. 4 ст. 28 ЦПК України тлумачить це положення на власний розсуд, звертаючи лише увагу на те, що позов пред`являється за місцем проживання чи перебування. Однак, позивач не звертає увагу на те, що у вказаній нормі законодавцем визначено, що таке місце проживання чи перебування повинно бути зареєстрованим.

Як вже вказувалося вище, в матеріалах справи містяться належні докази, що на момент подання позову та постановлення оскаржуваної ухвали місце проживання позивача було зареєстровано в Новозаводському районі м. Чернігова.

Пунктом 3 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

В пунктах 9, 25 зазначених Правил визначено, що відомості про реєстрацію місця перебування вносяться до довідки про звернення громадян за захистом в Україні шляхом проставлення відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за встановленою формою.

Також апеляційний суд враховує, що згідно приписів статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до абзацу 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Враховуючи наведене, законодавством чітко встановлений порядок реєстрації, як місця проживання, так і місця перебування фізичної особи на території України, яке вимагає обов`язкового внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи.

Матеріали справи не містять належних доказів, що на день подання позову або вже на день постановлення оскаржуваної ухвали місце проживання чи перебування позивача у вищезазначеному законом порядку було зареєстровано в Деснянському районі м. Чернігова.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що договір оренди позивачем квартири у АДРЕСА_2 , є належним доказом зареєстрованого місця перебування ОСОБА_1 в Деснянському районі м. Чернігова.

Доводи заявника про те, що визначаючи підсудність справи та можливість застосування до спірних правовідносин ч. 4 ст. 28 ЦПК України, суд має користуватись виключно Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки є довільним тлумаченням норм законодавства заявником.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 07 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 07.07.2022.

Головуючий Судді: