КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня2022 року м. Київ

Справа № 755/11909/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6681/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Арапіної Н.Є. 11 січня 2022 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В

В липні 2021 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просила змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року, з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн, визначивши у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, визначений рішенням суду розмір аліментів 2000,00 грн не забезпечує нормального розвитку дитини, нормального харчування, придбання необхідних речей для побутових потреб дитини (а.с.94-97).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн, визначивши у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття.

Аліменти в зміненому розмірі стягувати з дня набрання чинності рішенням суду.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що дитина проживає разом зі сторонами, при цьому знаходиться на утриманні матері. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем, а тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти.

Не погодився із вказаним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 , ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та не відповідає фактичним обставинам справи. Вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що розмір аліментів визначений за рішенням суду може бути змінено лише у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з батьків. Судом першої інстанції взагалі не досліджувались питання зміни майнового стану відповідача, в матеріалах справи відсутні відповідні докази, вони не надані стороною позивача. Тобто судом прийнято рішення про зміну способу стягнення аліментів без будь-якого підтвердження необхідності такої зміни.

Враховуючи викладене, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує обставини, на які посилається відповідач, вказує на те, що в 2020 році відповідач виїхав до м. Лондон, там проживає і працює до цього часу, даних про свій дохід не надає, утримання дитини не здійснює. А тому вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлені, та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Шосткінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області (а.с.6).

Обставини проживання дитини разом з позивачем не заперечуються стороною відповідача .

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року у справі №755/16956 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000,00 грн щомісяця, починаючи з 08 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.29-31,40-42).

Вказане рішення перебувало на примусову виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва головного територіального управління юстиції м. Києва ВП № 56164329 з 12 квітня 2018 року по 14 травня 2019 року. виконавчий документ був повернутий за заявою стягувача (а.с.32-34,43-45).

Стороною відповідача на підтвердження обставини прийняття ним участі в утриманні дитини надані квитанції про здійснення переказів на банківську карту позивача: 23 квітня 2018 року на сумі 2010,05 грн; 21 травня 2018 року на суму 10050,25 грн; 09 липня 2018 року на суму 4000 грн; 13 серпня 2018 року на суму 2000 грн; 06 вересня 2018 року на суму 2000 грн; 27 грудня 2018 року на суму 2000 грн; 17 січня 2019 року на суму 2000 грн; 04 лютого 2019 року на суму 2000 грн; 18 березня 2019 року на суму 2000 грн; 24 квітня 2019 року на суму 2000 грн; 12 липня 2019 року на суму 2010,05 грн; 20 серпня 2019 року на суму 2010,05 грн; 27 вересня 2019 року на суму 2010,05 грн; 13 жовтня 2019 року на суму 5000 грн; 13 листопада 2019 року на суму 4000 грн; 14 грудня 2019 року на суму 3000 грн; 17 січня 2020 року на суму 3500 грн; 12 лютого 2020 року на суму 3000 грн; 01 березня 2020 року на суму 4000 грн; 15 квітня 2020 року на суму 3000 грн; 01 травня 2020 року на суму 3000 грн; 03 червня 2020 року на суму 3000 грн; 02 липня 2020 року на суму 3000 грн; 04 серпня 2020 року на суму 3000 грн; 02 вересня 2020 року на суму 3000 грн; 06 жовтня 2020 року на суму 3000 грн; 01 листопада 2020 року на суму 3000 грн; 01 грудня 2020 року на суму 3000 грн; 01 січня 2021 року на суму 3000 грн; 02 лютого 2021 року на суму 3000 грн; 04 березня 2021 року на суму 3000 грн; 01 квітня 2021 року на суму 3000 грн; 02 травня 2021 року на суму 3000 грн; 01 червня 2021 року на суму 3000 грн; 01 липня 2021 року на суму 3000 грн; 01 серпня 2021 року 2021 року на суму 6119,81 грн; 01 вересня 2021 року на суму 5763,78 грн (а.с.46-82).

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За положеннями ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями ч.1 ст.184 СК України визначено право суду за заявою одержувача визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В порядку ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

За положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (Постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

Верховний Суд у Постанові від 10 вересня 2018 року у справі №486/466/18 вказав на те, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

З наведених обставин справи вбачається, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні дитини. Дитина проживає разом з позивачем, відповідач в ході розгляду справи не заперечує вказаної обставини.

В ході розгляду справи судом першої інстанції в матеріалах справи були наявні дані про участь відповідача в матеріальному забезпеченні дитини. Квитанції підтверджують здійснення відповідачем витрат на утримання дитини, вони свідчать про здійснення витрат що перевищує розмір визначений судом в сумі 2000,00 грн, тобто спроможність відповідача нести витрати у більшому розмірі. Натомість відповідачем не надані дані про його місце роботи та доходи, які ним одержуються, розмір яких повинен бути врахований поряд з іншими чинниками при визначенні розміру аліментів.

Отже одержувач аліментів у цій справі скористався своїм правом щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу/заробітку відповідача. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначена в ст.ст. 182-184 СК України.

Врахувавши наведені вище положення законодавства, встановивши, що малолітня дитина проживає разом із позивачем і перебуває на її утримані, суд першої інстанції з урахуванням інтересів та потреб дитини, а також встановленого державою прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, прийшов до висновку про зміну способу стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у частці від доходу відповідача. Вказаний висновок не спростовується відповідачем, а його твердження про відсутність зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них не можуть бути прийняті до уваги суду, так як положення ст. 192 СК України передбачають можливість зміни способу стягнення аліментів і у інших випадках.

При визначенні розміру аліментів суд виходив з заявлених позовних вимог, в яких позивач просила про стягнення аліментів в частці від доходу відповідача. Положеннями СК України визначено право суду лише за заявою одержувача визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів у розмірі ј частини від доходу відповідача не є завеликим, з огляду на принцип рівності прав і обов`язків обох батьків, а також потреб дитини виходячи з її віку і відсутності даних щодо її особливих потреб. А тому з урахуванням принципів законності, справедливості, рівності, а також з урахуванням прав та інтересів дитини колегія суддів не вбачає підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, як на тому наполягає відповідач.

Питання судових витрат вірно вирішено судом першої інстанції, апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо цієї частини рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини щодо наявності обов`язку відповідача по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги і обставини звільнення позивача від сплати судового збору, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України не вбачає підстав для компенсації відповідачеві понесених ним витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук