ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1110/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2022 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Курічової В.М.,

за участю секретаря судового засідання Іващенко Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Галая О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадженняпозовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позов обґрунтовано тим, що 17.04.2015 відповідачка отримала від позивача у позику грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США зі сплатою 4% в місяць за користування коштами, на підтвердження чого написала розписку. 02.09.2021 позивач направив відповідачці вимогу про повернення позики, які відповідачка отримала, але не виконала зобов`язання. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідачки в іноземній валюті становить 5 000,00 доларів США, що еквівалентно 131 750,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки 4% за користування коштами згідно з умовами розписки у розмірі 254,805 грн.

Документ сформовано в системі «електронний суд».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2021 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

30.11.2021 представник відповідачки - адвокат Святогор О.А. подав відзив на позовну заяву, згідно з яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Свою позицію обґрунтував таким:

- представник відповідачки заперечує, що розписка, копія якої додана до позову, складена власноручно відповідачкою;

- вважає, що позивач пропустила загальний строк позовної давності при зверненні до суду із зазначеним позовом, оскільки з розписки вбачається, що кінцевим строком виконання взятого відповідачкою зобов`язання визначено 17.10.2015, тому загальний строк позовної давності сплинув 18.10.2018. Можливі доводи позивача щодо переривання загального строку давності є такими, що не відповідають дійсності, оскільки з долучених до позову банківських виписок не вбачається, що перерахунки коштів відбувалися саме на погашення боргу за договором позики. Між сторонами у справі можуть існувати інші правовідносини, наприклад, відповідачка могла бути кредитором позивача, сплачувати кошти на користь третіх осіб;

- у доданих до позову банківських виписках не зазначено, що сплачені відповідачкою кошти спрямовані на погашення боргу, який є предметом спору у цій справі, оскільки переказ коштів здійснювався з карти АТ КБ «Приватбанк» відповідачки на карту АТ КБ «Приватбанк». Разом із тим, у виписках вказано номер карти відповідачки НОМЕР_1 , а номер карти відповідача НОМЕР_2 . Однак, кожен банк має індивідуальний код належного «спектру» розрахунків і такий номер зазначається га початку карти (перші шість цифр). З доданих до позову виписок вбачається, що в обох випадках банк є той самий, однак перші шість цифр номерів карти різняться - « НОМЕР_3 » та «НОМЕР_7», що викликає певний сумнів.

21.12.2021 представник позивача - адвокат Галай О.О. подав відповідь на відзив, згідно з яким вважає, що обставини, викладені представником відповідачки у відзиві на позовну заяву, є припущеннями, оскільки є необґрунтованими та не підтверджені доказами. В обґрунтування своєї позиції зазначає таке:

- розписку, копію якої долучено до позову, написано власноруч відповідачкою;

- оригінал розписки знаходиться у позивача, тому останній надасть оригінал розписки для огляду в судовому засіданні;

- позивач не пропустив загальний строк позовної давності, оскільки відповідачка частково повертала кошти, чим перебіг позовної давності переривався;

- між сторонами відсутні будь-які інші правовідносини, тому кошти відповідачка перераховувала позивачу саме з метою повернення коштів за договором позики.

Документ сформовано в системі «електронний суд».

22.12.2021 представник позивача - адвокат Галай О.О. подав заяву про виклик свідка, згідно з якою просить викликати в судове засідання та допитати в якості свідка відповідачку ОСОБА_2 .

Документ сформовано в системі «електронний суд».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2021 постановлено про перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; визнано явку позивача та відповідачки в судове засідання обов`язковою; зобов`язано представника позивача надати суду для огляду в судове засідання оригінали розписок та оригінали інших доказів, доданих до позовної заяви.

08.02.2022 представник відповідачки - адвокат Святогор О.А. подав письмові пояснення, згідно з якими повідомляє, що поведінка позивача викликає певні сумніви, оскільки він намагається легалізувати певні злочинні схеми. Представник відповідачки звертався минуло року до правоохоронних органів з приводу незаконних дій позивача.

09.02.2022 розгляд справи відкладено на 24.03.2022 14.50 год. у зв`язку із неявкою відповідачки у судове засідання.

24.03.2022 справу знято з розгляду у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, пошкодженням адміністративної будівлі Дарницького районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. О.Кошиця, 5-А, а також у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.

У судовому засіданні, призначеному на 22.06.2022, задоволено клопотання представника позивача - адвоката Галая О.О. про виклик відповідачки в судове засідання та допиту в якості свідка відповідачки ОСОБА_2 ; явку сторін у судове засідання визнано обов`язковою; судове засідання відкладено на 28.07.2022 16.20 год.

У судовому засіданні, призначеному на 28.07.2022, позивач та представник позивача просили:

- прийняти заяву про зміну предмета позову та стягнути заборгованість у доларах США;

- задовольнити позовні вимоги повністю;

- надали для огляду оригінал розписки;

- заперечували щодо застосування строків давності як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки останній платіж відповідачкою здійснений у вересні 2019 року.

Відповідачка та представник відповідачки у судове засідання не прибули, про день, час та місце його проведення повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Заслухавши позивача та його представника, вивчивши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, оглянувши оригінал розписки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, норми права, які застосував суд, та мотиви, з яких виходив суд.

Щодо заявленого клопотання позивача та представника позивача про зміну предмету позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета позову або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Оскільки справу призначено до розгляду у спрощеному порядку, проводиться не перше судове засідання у справі, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача та представника позивача про зміну предмету позову.

Щодо заяви представника відповідачки про застування позовної давності до заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Копія розписки, яка надана на підтвердження обставин щодо укладення договору позики, датована 17.04.2015.

Таким чином, відповідачка мала виконати зобов`язання за договором позики 17.10.2015.

На думку відповідача, трирічний строк виконання зобов`язання закінчився 18.10.2018, тому позивач звернувся до суду 11.10.2021 з пропуском позовної давності, встановленої ст. 257 ЦПК України.

Разом із тим, статтею ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, яка свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Суд звертає увагу на те, що виписки по рахунку є первинним документом.

З наданої представником позивача виписки по картці/рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 ), який відкритий на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , за договором SAMDNWFC7 від 10.12.2015 за період з 01.03.2015 по 30.08.2021, вбачається, що перший платіж на рахунок позивача, відповідачкою сплачено 13.10.2016 на картку НОМЕР_1 через додаток Приват24 в розмірі 7 000,00 грн, а останній платіж відповідачкою здійснено 25.09.2019 на картку НОМЕР_2 в розмірі 8 000,00 грн.

Таким чином, строк загальної позовної давності переривався вчиненням відповідачкою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу, а саме - сплатою коштів на рахунок НОМЕР_4 , який відкритий на позивача.

Твердження представника відповідачки щодо належності карток НОМЕР_1 та НОМЕР_2 різним банківським установам, на які сплачувала відповідачка кошти, є припущеннями, оскільки, як вбачається із банківських виписок, зазначені картки відкриті на обслуговування одного рахунку НОМЕР_4 , який відкрито саме на позивача, а доказів протилежного представником відповідачки суду не надано.

Висновок суду щодо заперечень представника відповідачки про відсутність підтвердження автентичності тексту розписки та її авторства відповідачці.

Представник відповідачки ставить під сумнів справжність підпису відповідачки у розписці від 17.04.2015, копія якої долучена до позову.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Тому, для з`ясування усіх обставин справи, повного та об`єктивного її розгляду, ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2021 та 22.06.2022 визнано обов`язковою явку сторін у справі в судові засідання, тому відповідачці та представнику відповідача було відомо про розгляд справи.

Крім того, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2021 зобов`язано представника позивача надати суду для огляду в судове засідання оригінал розписки, копія якої долучена до позову.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений у п. 5 ч. 3 ст. 2, ст. 13 ЦПК України, сторони розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У судовому засіданні, призначеному на 28.07.2022, представник позивача, на виконання ухвали від 23.12.2021, надав суду для огляду оригінал розписки від 17.04.2015, копію якої долучено до позову, поданого через «електронний суд».

Суд оглянув у судовому засіданні оригінал розписки від 17.04.2015, долучив до матеріалів справи копію зазначеної розписки.

Разом із тим, відповідачка та представник відповідачки, ставлячи під сумнів справжність підпису відповідачки, не скористались своїм правом щодо спростування доводів позивача та не звертались до суду з клопотанням про призначення у справі почеркознавчої експертизи, тому суд не бере до уваги зазначені доводи представника відповідачки.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Оскільки кредитний договір є одним з різновидів договору позики, суд застосовує висновок про застосування норм ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України, викладений у подібних правовідносинах у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (пункт 53 постанови); а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 54 постанови).

За умовами розписки сторони погодили сплату відсотків у розмірі 4 % на місяць за позикою у розмірі 5 000,00 доларів США, яку надано на період з 17 квітня 2015 року по 17 жовтня 2015 року.

Оскільки згідно з розпискою грошові кошти ОСОБА_2 взяла у позику у ОСОБА_1 до 17 жовтня 2015 року, та зазначила, що кошти вона позичає «під 4 % на місяць», тобто вказано лише розмір відсотків за користування позикою, однак не зазначено саме про щомісячний порядок сплати відсотків, право позивача як позикодавця нараховувати передбачені розпискою проценти за позикою припинилося з 18 жовтня 2015 року. Натомість у відповідачки виник обов`язок 18 жовтня 2015 року повернути суму позики та нараховані відсотки за користування нею за період строку дії договору позики.

Відтак, у межах строку дії договору позики до 17 жовтня 2015 року відповідачка була зобов`язана повернути позивачеві позику у розмірі 5 000,00 доларів США і сплатити проценти за користування позикою з розрахунку 4 % на місяць від цієї суми відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

У справі встановлено, що відповідачка договірні обов`язки виконала не в повному обсязі.

Так з наданих виписок по рахунку позивача встановлено наступні обставини:

- 13.10.2016 відповідачка через додаток Приват24 сплатила на користь позивача кошти у розмірі 7 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 13.10.2016 становить 271,21 доларів США (7 000,00 грн/25,81грн);

- 24.03.2017 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 6 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 24.03.2017 становить 221,81 доларів США (6 000,00 грн/27.05грн);

- 22.06.2017 відповідачка через додаток Приват24 сплатила на користь позивача кошти у розмірі 6 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 22.06.2017 становить 230,60 доларів США (6 000,00 грн/26,02 грн);

- 23.08.2017 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 4 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 23.08.2017 становить 157,17 доларів США (4 000,00 грн/25,45 грн);

- 23.02.2018 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 10 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 23.02.2018 становить 369,41 доларів США (10 000,00 грн/27,07 грн);

- 25.06.2018 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 9 200,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 23.02.2018 становить 350,61 доларів США (9 200,00 грн/24,24 грн);

- 25.07.2018 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 7 800,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 25.07.2018 становить 293,45 доларів США (7 800,00 грн/26,58 грн);

- 24.09.2018 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 9 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 24.09.2018 становить 320,74 доларів США (9 000,00 грн/28,06 грн);

- 19.02.2019 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 9 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 19.02.2019 становить 331,00 доларів США (9 000,00 грн/27,19 грн);

- 25.05.2019 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 8 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 25.05.2019 становить 303,72 доларів США (8 000,00 грн/26,34 грн);

- 21.07.2019 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 8 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 21.07.2019 становить 295,53 доларів США (8 000,00 грн/27,07 грн);

- 23.08.2019 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 8 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 23.08.2019 становить 319,49 доларів США (8 000,00 грн/25,04 грн);

- 25.09.2019 відповідачкою через додаток Приват24 сплачено на користь позивача кошти в розмірі 8 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ України станом на 25.09.2019 становить 330,44 доларів США (8 000,00 грн/24,21 грн), всього - 3 795,18 доларів США.

Водночас суд не бере до уваги як доказ сплати боргу відповідачкою за оплатами, здійсненими на рахунок позивача 18.12.2018 у розмірі 8 500,00 грн, 21.01.2019 у розмірі 9 000,00 грн; 21.03.2019 у розмірі 9 000,00 грн; 25.06.2019 у розмірі 8 000,00 грн; 27.10.2020 у розмірі 9 000,00 грн; 21.11.2018 у розмірі 9 000,00 грн, оскільки зазначені кошти зараховувались на рахунок позивача шляхом поповнення готівкою в терміналах самообслуговування і суд не має можливості встановити відправника (платника) цих коштів.

З урахуванням викладеного, залишок основного боргу за договором позики, який необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача становить еквівалент 1 204,82 доларів США у національній валюті України.

Окрім того, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню еквівалент 1 200,00 доларів США у національній валюті України (сума відсотків за 6 місяців користування нею за період з 17 квітня 2015 року по 17 жовтня 2015 року), які розраховано за формулою: 6 місяців х (4% х 5 000,00 доларів США:100%), що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України.

Відповідачкою і її представником не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинним, його дійсність не спростована.

У вимогах про стягнення з відповідачки відсотків за користування позикою за період після 17 жовтня 2015 року суд відмовляє із зазначених вище мотивів.

Щодо стягнення заборгованості за договором позові у національній валюті.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить.

Суд враховує висновок про застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17, що гривня як національна валюта - єдиний законний платіжний засіб на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України.

Але суд не застосовує цей висновок у цій справі з огляду на відмінність обставин цієї справи з обставинами у справі № 320/5115/17. А саме - зважаючи на те, що у позові у справі № 753/20711/21 заявлено вимогу про стягнення боргу саме у національній валюті - гривні, проведено 4 судові засідання за правилами спрощеного позовного провадження, в судовому засіданні 28.07.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання представник позивача про уточнення позовних вимог (уточнення предмету позову і стягнення з відповідачки суму боргу у доларах США) - у зв`язку з тим, що позивач пропустив процесуальний строк для вчинення такої дії, передбачений ч. 3 ст. 49 ЦПК України, згідно з яким у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Отже, до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає сплаті 2 404,82 доларів США, що в еквіваленті на дату ухвалення рішення згідно з офіційним курсом Національного банку України складає 87 944,27 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

У разі, якщо позивач визначає ціну позову в іноземній валюті, за правилом ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Враховуючи те, що курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України на день подання позову (11.10.2021) складав 26,3515 грн, то ціна позову у перерахунку на гривні становила - 386 555,00 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання фізичною особою позову майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 879, 44 грн (87 944,27 грн х 3 865,55 грн /386 555,00 грн).

Позивач також просив стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 700,00 грн.

Ч. 2 ст. 137 цього Кодексу встановлено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Ч. 3 ст. 137 цього Кодексу встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Ч. 4 ст. 137 цього Кодексу встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат відповідача, представником надано суду:

- договір про надання правової допомоги № 12/08/2021 від 30.08.2021;

- додаткову угоду № 1 від 10.09.2021 до Договору про надання правової допомоги № 12/08/2021 від 30.08.2021;

- рахунок № 6 від 15.09.2020 на оплату по договору про надання правової допомоги № 12/08/2021 від 30.08.2021;

- квитанцію № Е922-4А3Н-4В29-6Р4Т від 16.09.2021, згідно з якою позивачем проведено оплату по договору про надання правової допомоги № 12/08/2021 від 30.08.2021 в розмірі 10 700,00 грн.

Враховуючи, що представником позивача виконано обсяг роботи, який узгоджений з позивачем, та підтверджено фактичне понесення позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 700,00 грн, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 700,00 грн, які відповідають складності справи та наданим адвокатом послуг; часом, витраченим адвокатом на надання цих послуг та їх обсягу; значенню справи для сторін.

Керуючись нормами ст. 2, 5, 12, 141, 209, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 17.04.2015, яка складається із неповернутої частки основної суми боргу та відсотків за користування грошовими коштами з 17 квітня 2015 року по 17 жовтня 2015 року - на загальну суму у розмірі 87 944,27 грн, судовий збір у розмірі 879,44 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 700,00 грн, разом до стягнення - 99 523,71 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Курічова