Провадження №2/369/2991/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2022 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №369/17571/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Іванюта Інна Вікторівна про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

07 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову у цивільній справі № 369/17571/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Іванюта Інна Вікторівна про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що одночасно з заявою про забезпечення позову нею подано позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивач є власником земельної ділянки площею 0,204 га на території Бучанського району Київської області з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства». Право власності позивача на вказану земельну ділянку виникло на підставі рішення Горенецької сільської ради народних депутатів № 14/10 від 12 травня 1995 року та видано державний акт на право приватної власності на землю серія КВ від 25.07.1996 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером:410/269. Позивач з 1996 року відкрито володіла та користувалася належною їй земельною ділянкою, сплачуючи всі необхідні земельні податки та виконуючи інші обов`язки, встановлені для землевласників. Однак, на початку жовтня 2021 року позивач довідалася про те, що належна їй земельна ділянка площею 0,204 га в публічній кадастровій карті України не відображається. Натомість, на місці належної позивачу земельної ділянки розташована земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0064 площею 0,5478 га, яка накладається на земельну ділянку позивача площею 0,204 га. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач довідалася, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0064 площею 0,5478 га належить ОСОБА_2 . Реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем була проведена державним реєстратором Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Іванютою Інною Вікторівною. Дата та час державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:0064 площею 0,5478 га: 21.05.2021 року о 13 год. 13 хв. Підставою для державної реєстрації є наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області серія та номер: 10-2217/15-21-сг, виданий 19.05.2021 року. Таким чином, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0064 площею 0,5478 га, право власності на яку було зареєстровано за відповідачем, повністю накладається на земельну ділянку площею 0,204 га, позивача протиправно, без будь-яких на те правових підстав було позбавлено права власності на належну їй земельну ділянку, яка вибула в чуже незаконне володіння відповідача. Тому позивачем було прийнято рішення звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Зазначає, що на даний час наявні всі підстави вважати, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0064 площею 0,5478 га право власності на яку було зареєстровано за відповідачем та яка накладається на належну позивачу земельну ділянку площею 0,204 га, може бути протиправно відчужена на користь третіх осіб без відому законного власника позивача. У разі невжиття заходів забезпечення позову вищезазначена обставина може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Тому на підставі вище наведеного ОСОБА_1 просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером: :06:003:0064 загальною площею 0,5478 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_2 і накладається на земельну ділянку площею 0,204 га, що належить ОСОБА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки за кадастровим номером: :06:003:0064 загальною площею 0,5478 га.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, невжиття заходу забезпечення позову може призвести до відчуження спірної земельної ділянки будь-яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, та позивачем, а також можливим порушенням їх прав як законних набувачів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/5745/18.

Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером з кадастровим номером: :06:003:0064 загальною площею 0,5478 га., яка належить ОСОБА_2 та заборони іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки за кадастровим номером: :06:003:0064 загальною площею 0,5478 га, яка належить ОСОБА_2 , оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачеві, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Дослідивши письмові матеріали справи, та враховуючи, що вид забезпечення позову, вказаний у заяві позивача, а саме: накладення арешту на майно та забороною вчиняти певні дії, є співмірним із заявленими позовними вимогами, суддя вважає за доцільне вжити захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером з кадастровим номером: :06:003:0064 загальною площею 0,5478 га. яка належить ОСОБА_2 та забороною іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки за кадастровим номером: :06:003:0064 загальною площею 0,5478 га.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №369/17571/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Іванюта Інна Вікторівна про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером з кадастровим номером: :06:003:0064 загальною площею 0,5478 га., яка належить ОСОБА_2 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки за кадастровим номером: :06:003:0064 загальною площею 0,5478 га, яка належить ОСОБА_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню, може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Київського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Іванюта Інна Вікторівна, адреса: 08140, Київська область, с. Білогородка, вул. Володимирська, 3.

Суддя І. О. Фінагеєва