Справа № 583/3306/17
Провадження № 2/588/2/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Огієнка О.О., за участю: секретаря судових засідань Лободи Т.С., представника відповідачки ОСОБА_1 , розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення з квартири,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача у листопаді 2017 року звернувся до суду із указаним позовом, який уточнивши, мотивував тим, що Виконавчому комітету Охтирської міської ради Сумської області, на підставі договору дарування, укладеного 27.05.1997 та зареєстрованого у реєстрі за № 2-1509, належить квартира АДРЕСА_1 .

Вказаний договір дарування відповідачами ставився під сумнів і оспорювався, однак у відповідності до рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 18.07.2001, залишеним в силі ухвалою судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 10.10.2001 та ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Верховного суду України від 01.03.2002, у задоволенні позову відповідачів відмовлено, тобто визнано законним договір дарування від 27.05.1997, а отже і законність набуття позивачем права власності на зазначену квартиру.

З моменту набуття позивачем права власності на вказану квартиру, тобто з 27.05.1997, у ній залишилися проживати відповідачі, тобто останні незаконно, без відповідної правової підстави володіють та користуються даною квартирою.

Позивачем неодноразово вживалися заходи направлені на виселення відповідачів з квартири.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.10.2012, було задоволено зустрічні позовні вимоги Виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області та заборонено відповідачам користуватися квартирою АДРЕСА_1 , а також зобов`язано не чинити перешкод представникам Виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області щодо входу в дану квартиру.

Посилаючись на вказані обставини представник позивача просить суд виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення, а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Ухвалою суду від 04.12.2017 було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

26.04.2018 відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позов у якому вказала, що Виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області виступаючи учасником цивільних відносин, як суб`єкт публічного права, не може іменуватися юридичною особою. Відповідачка вважає, що позивач не має правових підстав для звернення до суду з такими позовними вимогами. Вона не визнає факт укладення з відповідачем, чи з іншим представником Охтирської територіальної громади будь яких договорів та взагалі не відчужувала своєї квартири по АДРЕСА_2 . Позов щодо визнання права власності Виконавчого комітету Охтирської міської ради на її квартиру ніколи не розглядався судами. Вона та члени її сім`ї починаючи з 1985 року безперервно володіють квартирою по АДРЕСА_2 . Доданий до позовної заяви аркуш із штампом БТІ «реєстраційний напис на правовстановлюючому документі», відповідачка вважає фальшивим. Також відповідачка зазначила, що позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом 08.09.2017 і ухвалою суду було відмовлено у відкритті провадження, так як позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом. Крім того, відповідачка вказала, що Виконавчий комітет Охтирської міської ради, як юридична особа, на відміну від фізичної особи, не може мати особистих немайнових прав на недоторканість житла та вибір місця проживання. На думку відповідачки, позивач втратив право на звернення до суду за захистом своїх невизнаних майнових прав, яке у нього виникло з 27.05.1997. Також відповідачка зазначила, що Виконавчий комітет Охтирської міської ради, як юридична особа публічного права утворений на підставі рішення другої (позачергової) сесії Охтирської міської ради сьомого скликання №12-мр від 20.11.2015, однак позивач не надав доказів про те, що йому була передана квартира по АДРЕСА_2 .

18.08.2020 на підставі розпорядження голови Охтирського міськрайонного суду Сумської області цивільну справу за даним позовом було передано до Тростянецького районного суду Сумської області у зв`язку з неможливістю утворити новий склад суду для розгляду справи.

Ухвалою суду від 20.08.2020 дану цивільну справу було прийнято до свого провадження суддею Тростянецького районного суду Сумської областіОгієнко О.О. та призначено підготовче судове засідання.

22.09.2020 відповідач ОСОБА_3 подав до суду відзив на позов, у якому виклав заперечення проти вимог позивача, зокрема зазначив, що пред`явлені позовні вимоги є незаконні і безпідставні, є втручанням органу владних повноважень у сімейне життя фізичної особи, грубо порушують його права і права членів його сім`ї на повагу до їхнього житла, приватного і сімейного життя, що є порушенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На думку відповідача, позивач ніколи не мав у своїй власності їхньої з дружиною квартири та не є суб`єктом житлових прав, за захистом яких звернувся до суду з цивільним позовом. Громадяни, яким міський голова Охтирки незаконно видав ордер на вселення у незвільнену та не передану до державного житлового фонду приватну квартиру не зверталися до суду з позовом про виселення. Поданий позивачем позов про виселення з квартири згідно позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 04.07.2018 (справа №653/1096/16-ц) є віндикаційним позовом на який поширюється припис статті 256 ЦК України щодо застосування загальної позовної давності тривалістю три роки. За твердженням позивача, майнове право на квартиру (право вимоги) у останнього виникло 27.05.1997 з того моменту як його дружина підписала з громадянином ОСОБА_4 договір дарування їхньої квартири. Тобто позивач знав про те, що протягом 20 років квартира продовжує перебувати у власності його сім`ї, але до суду у передбачений законом строк з віндикаційним позовом не звертався ні до нього, ні до його дружини, ні до того з його дітей хто постійно проживав у цій квартирі. Тому відповідач просить застосувати позовну давність.

Також відповідач вказав, що позивачу відомо про відсутність у нього іншого придатного для проживання житла на праві особистої чи сумісної приватної власності. Він не має ніякого правового титулу на квартиру по АДРЕСА_3 , де він періодично проживає за згодою її власників без реєстрації. У міської територіальної громади не може бути ніякої нагальної суспільної необхідності забезпечувати працівників прокуратури службовим житлом.

Крім того, відповідач зазначив, що позивач не має ніякого правовстановлюючого документа на квартиру належну йому і дружині та не облікував таке майно на своєму балансі, разом з тим у нього з дружиною наявний правовстановлюючий документ на квартиру, а саме дублікат договору купівлі-продажу квартири від 10.07.1992 виданий Сумським обласним нотаріальним архівом. На думку відповідача, договір дарування квартири від 27.05.1997 немає ніякої юридичної сили, оскільки у ньому не зазначена обдарована сторона, а сам представник не мав нотаріальної довіреності на право укладання договору, що потребує нотаріального посвідчення. Також цей договір не скріплений печаткою державного нотаріуса. Квартира ніколи не приймалася у комунальну власність територіальної громади міста Охтирки, не зараховувалася до об`єктів державного чи комунального житлового фонду та не закріплювалася Охтирською міською радою за своїм виконавчим комітетом. Відповідач вважає, що у позивача ніякого права власності на квартиру, як на дарунок і досі не виникло, оскільки згідно ст. 722 ЦК України, право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття, а не з моменту реєстрації ОСОБА_5 дублікату договору дарування 05.06.2002, який взагалі не підлягав і не підлягає державній реєстрації за законом. Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю, безпідставністю, незаконністю і несправедливістю вимог. Також відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності для пред`явлення індикаційного позову та відсутністю поважних причин пропуску позовної давності позивачем.

01.10.2020 представником позивача було подано відповідь на відзив у якій вказала на те, що згідно договору дарування від 27.05.1997, посвідченого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори, Нестеренко Т.М. подарувала, а виконком міської ради народних депутатів, від імені якого діяла відповідна особа за дорученням, виданим Охтирською міською радою від 25.03.1997, прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1 . 05.06.2002 Охтирською міською нотаріальною конторою був виданий дублікат вказаного договору дарування квартири, замість загубленого договору. 05.06.2002 квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано Охтирським МБТІ на праві комунальної власності за Виконавчим комітетом Охтирської міської ради народних депутатів.

Також представник позивача зазначила, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 18.07.2001, залишеним без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 10.10.2001 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Охтирського міськвиконкому про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , залишено без задоволення. Крім того, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №2-1 від 12.10.2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21.03.2013, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.01.2014, позовні вимоги ОСОБА_2 до Охтирського міського бюро технічної інвентаризації, Охтирської міської державної нотаріальної контори про визнання відсутності факту втрати жодного з обох оригіналів договору дарування, які повинні видаватися обдарованій стороні і відповідно визнання безпідставною видачу дубліката договору дарування замість загубленого, скасування самого дубліката, скасування державної реєстрації дубліката юридично нікчемного позастатутного договору, залишено без задоволення. 22.03.2016 за заявою представника Виконавчого комітету Охтирської міської ради, Сумським обласним державним нотаріальним архівом було видано дублікат договору дарування квартири, посвідченого Охтирською міською державною нотаріальною конторою 27.05.1997 за № 2-1509. Рішенням Ковпаківського районного суду від 15.07.2019, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 18.11.2019, було відмовлено ОСОБА_2 , представником якої був ОСОБА_3 , у задоволенні позову до Сумського обласного державного нотаріального архіву про скасування виданого 22.03.2016 дублікату договору дарування житлової квартири. Також рішенням Охтирського міськрайонного суду від 12.02.2018, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018, було залишено без задоволення позов ОСОБА_3 до державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації апарату Тростянецької міської ради Сумської області Манченко О.О., третя особа Виконавчий комітет Охтирської міської ради про скасування або визнання недійсним рішення державного реєстратора Манченко О.О. про державну реєстрацію права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 за Виконавчим комітетом Охтирської міської ради у формі комунальної власності у зв`язку з незаконними і протиправними діями відповідача.

Крім того, представник позивача вказала, що строк звернення до суду не пропущено, оскільки постановою Охтирського міськрайонного суду від 20.10.2017, яка набрала законної сили 07.11.2017 встановлено, що сім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продовжує користуватися квартирою АДРЕСА_1 . Разом з тим, даний позов був поданий до суду 27.11.2017.

Ухвалою суду від 02.02.2022 підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено до судового розгляду.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але подав заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Борика О.О. у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позову. Також представник відповідачки зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у його довірительки іншого житла.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причину неявки.

Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами мають місце цивільні та житлові правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 10.07.1992 між Виконкомом Охтирської міської ради народних депутатів в особі юрисконсульта ВЖКГ Охтирського міськвиконкому Сиротіна В.П. та ОСОБА_2 укладено договір, за умовами якого ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 159 том. 1).

В подальшому ОСОБА_2 подарувала, а Виконком міської ради народних депутатів прийняв у дар однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується дублікатом, що має силу оригіналу, договору дарування посвідченого 27.05.1997 державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Ковальчук С.П. та зареєстрованого у реєстрі за № 2-1509 (а.с. 6 том. 1).

Згідно реєстраційного напису на правовстановлюючому документі, квартира АДРЕСА_1 , була зареєстрована Охтирським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві комунальної власності за Виконавчим комітетом Охтирської міської ради народних депутатів, записано в реєстрову книгу №73, за реєстровим номером №10205 від 05.06.2002 (а.с. 7 том 1).

З інформаційної довідки №95985809 від 31.08.2017 вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 31.05.2016 державним реєстратором Тростянецької міської ради Сумської області Манченко О.О. право комунальної власності Виконавчого комітету Охтирської міської ради на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02 (а.с. 9 том 1).

На підставі рішення Виконавчого комітету Охтирської міської ради від 31.08.2015 за №137 ОСОБА_6 , із сім`єю, яка складається із чотирьох чоловік, як працівнику Охтирської міжрайонної прокуратури було видано ордер на службове житлове приміщення за №248, а саме на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8 том 1).

Отже вищевикладене свідчить про те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві комунальної власності Виконавчому комітету Охтирської міської ради та щодо якої прийнято рішення про надання жилого приміщення ОСОБА_6 , із сім`єю, яка складається із чотирьох чоловік.

Відповідачі неодноразово оспорювали з різних підстав законність набуття позивачем права власності на вищезазначену квартиру на підставі договору дарування від 27.05.1997. Зокрема рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 18.07.2001 залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10.10.2001 та ухвалою Верховного Суду України від 01.03.2002, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Охтирського міськвиконкому про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , залишено без задоволення. Вказане рішення Тростянецького районного суду мотивовано тим, що під час знаходження відповідачки на квартирному обліку, вона претендувала на отримання 3-х кімнатної квартири, але такої квартири у наявності не було і при виділенні 4-х кімнатної квартири вона подарувала однокімнатну квартиру виконкому. Такі умови були вигідними для відповідачки, а тому вона і уклала даний договір. Також суд дійшов висновку, що сторони навмисно створили вказану ситуацію з метою незаконного збагачення за рахунок держави, так як сім`я із п`яти чоловік була забезпечена житлом загальною площею 56,4 кв.м. (а.с. 10-13 том 1).

Також рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №2-1 від 12.10.2012 залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21.03.2013, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.01.2014 позовні вимоги ОСОБА_2 до Охтирського міського бюро технічної інвентаризації, Охтирської міської державної нотаріальної контори про визнання відсутності факту втрати жодного з обох оригіналів договору дарування, які повинні видаватися обдарованій стороні і відповідно визнання безпідставною видачу дублікату договору дарування замість загубленого, скасування самого дублікату, скасування державної реєстрації дублікату юридично нікчемного позастатутного договору, залишено без задоволення. Разом з тим, вказаним рішенням суду було задоволено зустрічні позовні вимоги Виконавчого комітету Охтирської міської ради та заборонено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуватися квартирою АДРЕСА_1 . Також було зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди представникам Виконавчого комітету Охтирської міської ради щодо входу у квартиру АДРЕСА_1 . Мотивуючи зазначене рішення, суд зазначив, що у судовому засіданні було достовірно встановлено, що між сторонами договору було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору. Позивач ОСОБА_2 попередньо звернувшись до БТІ з приводу відчуження належної їй на той час квартири АДРЕСА_1 із замовленням видати довідку-характеристику для її відчуження та отримавши зазначену довідку та технічний паспорт на квартиру із власної волі уклала зазначений договір. Остання усвідомлюючи вимоги чинного законодавства щодо необхідності передачі у державну власність належної їй на праві власності квартири та маючи бажання поліпшити житлові умови шляхом отримання ордеру на квартиру більшої площі, свідомо погодилась на укладення зазначеного договору. Відповідність волевиявлення позивачки на укладення зазначеного договору її волі підтверджується підписом останньої у нотаріально посвідченому договорі. У подальшому, позивач ОСОБА_2 подарувавши квартиру органу, що здійснює поліпшення житлових умов, скористалась зазначеним правом, отримала ордер та вселилась у квартиру значно більшої площі. Виконком Охтирської міської ради виконав свій обов`язок по видачі ордера на житлове приміщення. Після цього ОСОБА_2 разом з іншими членами сім`ї приватизувала її (а.с. 14-31 том 1).

Крім того, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №583/1576/17 від 12.02.2018 були залишені без задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 , який просив скасувати або визнати недійсним рішення державного реєстратора Тростянецької міської ради Сумської області Манченко О.О. про державну реєстрацію права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 за Виконавчим комітетом Охтирської міської ради у формі комунальної власності у зв`язку з незаконними і протиправними діями відповідача. Вказане рішення було залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 (а.с. 106-112 том 2).

Також рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 15.07.2019 по справі №583/356/18 залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 18.11.2019 ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні її позову до Сумського обласного державного нотаріального архіву про скасування виданого 22.03.2016 дублікату договору дарування житлової квартири (а.с. 219-223 том 3).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що законність набуття Виконавчим комітетом Охтирської міської ради на підставі договору дарування від 27.05.1997, права власності на квартиру АДРЕСА_1 неодноразово підтверджено судами при ухваленні зазначених вище рішень суду.

Відтак, вказані обставини, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються знову при вирішенні даного спору.

З цих підстав суд відхиляє аргументи відповідачів про те, що позивач неправомірно набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, зокрема вимагати усунення порушень свого права на житлове приміщення будь яким шляхом, зокрема як шляхом виселення осіб, що проживають у цьому приміщенні, оскільки колишній власник житла в силу закону втратив право користування житлом.

Згідно ст. 109 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири.

Право членів сім`ї власника житла на проживання в ньому не є безумовним з огляду на те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) у особи, членом сім`ї якої вона є. З припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Відтак, оскільки відповідачка ОСОБА_2 відчужила квартиру АДРЕСА_1 , тому втратила право користування даною квартирою, а відтак, разом із нею також втратили право користування цією квартирою члени її сім`ї, зокрема відповідач ОСОБА_3 .

Незважаючи на встановлену рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.10.2012, заборону ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуватися квартирою АДРЕСА_1 , останні продовжують користуватися даною квартирою, що підтверджується постановою Охтирського міськрайонного суду від 20.10.2017 (а.с. 230-232 том 3).

Таким чином, відповідачі порушують права позивача як власника зазначеної квартири створюючи перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, а тому вимоги позивача про виселення відповідачів з квартири є законними та обґрунтованими.

При вирішенні питання про виселення відповідачів суд також враховує вимоги пропорційності такого втручання у права відповідачів, зокрема суд враховує, що квартира АДРЕСА_1 не є для відповідачів єдиним житлом, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідачка ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , тобто за адресою квартири, яку вона отримала відповідно до рішенняВиконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області від 19.03.1997 №141 (а.с. 36 том 1, а.с. 230-232 том 3). Відповідач ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_4 , що було встановлено судом при з`ясуванні анкетних даних відповідача в ході підготовчого судового засідання. Також саме ці адреси зареєстрованого місця проживання відповідачів вказані у довіреності посвідченій приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Ковальчук С.П. (а.с. 151). Крім того, ОСОБА_3 у відзиві вказав, що він періодично проживає у квартирі по АДРЕСА_3 , за згодою її власників, без реєстрації.

Також суд враховує і те, що у зв`язку з тим, що відповідачі не звільнили квартиру АДРЕСА_1 порушуються житлові права ОСОБА_6 , із сім`єю, яка складається із чотирьох чоловік, яким було видано ордер на службове житлове приміщення.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_3 про застосування позовної давності, суд зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Положення чинного законодавства про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Разом з тим, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Для вирішення питання про те, чи підлягає застосуванню до спірних правовідносин позовна давність, необхідно з`ясувати, до якого різновиду позовів - віндикаційного чи негаторного - належить позов про виселення особи із житла.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Вказаний спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок про те, що з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення. Отже, позов про виселення є негаторним. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Зважаючи на установлені судом обставини, а також вищевикладені вимоги чинного законодавства та висновки Верховного Суду, суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду з позовом про виселення відповідачів, тому відсутні підстави для застосування позовної давності.

Щодо аргументів відповідачів про те, що позивач не мав права звертатися до суду із даними вимогами, суд зазначає таке.

Виконавчий комітет Охтирської міської ради є юридичною особою.

Згідно ст. 80 ЦК України юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пунктів 1, 14 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень міського голови входить: забезпечення здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; представництво територіальної громади, ради та її виконавчого комітету у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства.

Отже вказані норми права наділяють Виконавчий комітет Охтирської міської ради як юридичну особу та міського голову як представника виконавчого комітету правом на звернення до суду з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, чи законних інтересів, зокрема і з вимогами про виселення відповідачів з належної позивачу квартири.

Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, отже позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідачів на користь позивача у дольовому порядку підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1600 грн 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення з квартири задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути у дольовому порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області кошти на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 1600 грн, стягнувши з кожного по 800 грн.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивач Виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області, адреса місцезнаходження: вул. Незалежності, 11, м. Охтирка, Сумська область, 42700, ;

відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 .

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення суду складено 25.07.2022.

Суддя О. О. Огієнко