Справа № 509/57/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Степанової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Овідіополь цивільну справу № 509/57/22 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 27 травня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/9252/3/16195, згідно умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі у розмірі 45 000 дол.США зі строком повернення до 26 травня 2018 року, із сплатою 14,5% річних.

На забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 , який є майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 , 27 травня 2008 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Горбань М.В. за реєстровим номером 706, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку, як іпотекодержателю, нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,0762 га багаторічні насадження, під № НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право вланості на земельну ділянку серії ЯЕ № 665408 виданого відділом земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 червня 2007 року № 4733.

Згідно Статуту, на підставі рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Ерсте Банк» (протокол № 68 від 30 жовтня 2013 року) повним правонаступником його прав та зобов`язань є ПАТ «Фідобанк».

В подальшому, 25 вересня 2020 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Спектрум Ессетс» було укладено договір відступлення права вимоги № GL3N218881, відповідно до умов якого Банк відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/9252/3/16195 від 27 травня 2008 року та договором іпотеки від 27 травня 2008 року.

Позивач зазначає, що відповідачем не було здійснено погашення кредиту та нарахованих за його користування процентів у розмірі та в строк передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 25 вересня 2020 року існує заборгованість у загальному розмірі 2 606 338,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 1 991 352,61 грн. та заборгованості за відсотками 614 985,39 грн. та просить суд для часткового задоволення вимог позивача у розмірі 150 000,00 грн, що складається із частини заборгованості за тілом кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною визначеною у межах процедури виконавчого провадження.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 січня 2022 року провадження по справі відкрито та постановлено проводити розгляд по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 травня 2022 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду.

Представник позивача ТОВ «Спектрум Ессетс» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав, хоча матеріали позову та ухвалу суду у відповідності до вимог ст.ст.130, 131 ЦПК України, направлялись за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась. Представник відповідача ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю заявлених позовних вимог, надала заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_1 не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за відсутності та просила відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

27 травня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/9252/3/16195, згідно умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі у розмірі 45 000 дол.США зі строком повернення до 26 травня 2018 року, із сплатою 14,5% річних.

На забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 , який є майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 , 27 травня 2008 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Горбань М.В. за реєстровим номером 706, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку, як іпотекодержателю, нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,0762 га багаторічні насадження, під № НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право вланості на земельну ділянку серії ЯЕ № 665408 виданого відділом земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 червня 2007 року № 4733.

Згідно Статуту, на підставі рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Ерсте Банк» (протокол № 68 від 30 жовтня 2013 року) повним правонаступником його прав та зобов`язань є ПАТ «Фідобанк».

В подальшому, 25 вересня 2020 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Спектрум Ессетс» було укладено договір відступлення права вимоги № GL3N218881, відповідно до умов якого Банк відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/9252/3/16195 від 27 травня 2008 року та договором іпотеки від 27 травня 2008 року.

Позивач зазначає, що відповідачем не було здійснено погашення кредиту та нарахованих за його користування процентів у розмірі та в строк передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 25 вересня 2020 року існує заборгованість у загальному розмірі 2 606 338,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 1 991 352,61 грн. та заборгованості за відсотками 614 985,39 грн.

Таким чином, судом встановлено, що виник спір щодо виконання зобов`язань за кредитним договором і позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше.

Відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двосторонньо зобов`язальним. Також кредитний договір є реальним договором, оскільки відповідно до ст. 1046 ЦК України та ч. 2 ст. 1054 ЦК України Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч.1 ст.7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, ч.1 цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки

Відповідно до п.42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»: резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини,що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З письмових доказів, наданих стороною позивача, неможливо встановити розмір заборгованості за договором.

Так, з постанови ВП № 52554049 від 22 вересня 2017 року вбачається, що стягувачем ПАТ «Фідобанк» було подано на примусове виконання виконавчий лист № 6-985/11 виданий Дніпровським районним судом м.Києва 15 квітня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу 433 164,01 грн.

Обґрунтовуючи право вимоги, позивач зазначає, що відповідачем, в порушення умов Кредитного договору, не було здійснено погашення кредиту та нарахованих за його користування процентів у розмірі та в строк передбачених Кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 25 вересня 2020 року існує заборгованість у загальному розмірі 2 606 338,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 1 991 352,61 грн. та заборгованості за відсотками 614 985,39 грн. На підтвердження наявності та розміру заборгованості позивач посилається на додаток № 1 до договору відступлення права вимоги № GL3N218881 від 25 вересня 2020 року.

З додатку № 1 неможливо встановити, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви, з урахуванням валюти кредитного зобов`язання та курси цієї валюти до гривні, встановленого НБУ на відповідну дату. Розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором до позову не надано.

Згідно умов кредитного договору, позичальнику був відкритий позичковий рахунок № НОМЕР_2 (для платежів по кредиту) та рахунок № НОМЕР_3 (для платежів по відсотках). Виписки з рахунків Позичальника на підтвердження заборгованості матеріали справи також не містять.

Крім того, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 27 травня 2008 року № 014/9252/3/15195 у розмірі 150 000,00 грн., проте жодного доказу щодо визначення саме такого розміру погашення заборгованості матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про не доведення позивачем заявленого ним позову.

Надаючи оцінку заяві представника відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що наявні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, за наступним.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частинами 1, 5 ст.261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Умовами іпотечного договору сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору з фізичною особою № 014/9252/3/16195 від 27 травня 2008 року, за умовами якого Іпотекодержатель зобов`язується перед Боржником надати йому кредит в сумі 45 000 дол. США, що еквівалентно 218 250 грн., а Боржник зобов`язується повернути цей кредит до 26 травня 2018 року та сплатити проценти за його користування у розмірі 14,5% річних (п.1.1).

Отже, умовами кредитного та іпотечного договорів сторони встановили, що кінцевий строк повернення кредиту - 26 травня 2018 року.

Згідно ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 04 квітня 2011 року у цивільній справі № 6-985/11 за заявою ПАТ «Фідобанк» про видачу виконавчих листів, рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16 листопада 2010 року по справі 1386/10 було задоволено позов ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/9252/3/16195 від 27 травня 2008 року.

Звернувшись до суду з позовом про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами Кредитора про повернення кредиту та платежів за ним почався з моменту подання заяви до суду.

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц): «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни».

Таким чином, строк позовної давності щодо вимог про стягнення за кредитом має бути обрахований починаючи щонайменше з 17 листопада 2010 року. Отже строк позовної давності закінчився 16 листопада 2013 року.

У той час з цим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач ТОВ «Спектрум Ессетс» звернувся до суду 29 грудня 2021 року, більше ніж через 8 років, тобто поза межами строку позовної давності.

Додатково суд зазначає, що кінцевий строк повернення кредиту за кредитним договором № 014/9252/3/16195 від 27 травня 2008 року сторонами визначено 26 травня 2018 року, а тому станом на дату звернення із позовом до суду 29 грудня 2021 року строк позовної давності за вимогами ТОВ «Спектрум Ессетс» про повернення кредиту в цілому сплив.

Таким чином, суд вважає, що необхідно застосувати до позовної вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки строк позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Такий висновок суду також ґрунтується на правовій позиції, яку висловив Верховний Суд України у цивільній справі № 6-3116цс16: позовна давність розповсюджується на вимогу про стягнення предмету іпотеки також при наявності рішення суду про стягнення суми боргу за кредитом. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Керуючись ст.ст.258,263-265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 25.07.2022 року

Головуючий: Є. М. Панасенко