Справа №463/7529/20
Провадження №2/463/667/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди у розмірі 46030,0 гривень та моральної шкоди у розмірі 10000,0 гривень, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 травня 2020 року о 17 год. 10 хв. на перехресті вулиць Городоцька-Данилишина у м.Львові, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «RENAULT RАPID» р.н. НОМЕР_1 , виїхав на регульоване перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «SKODA FABIA» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по вул.Данилишина на зелений сигнал світлофора, що спричинило технічні пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п.2.3(б), 8.7.3(г) Правил дорожнього руху. Автомобіль марки «SKODA FABIA» р.н. НОМЕР_2 належить позивачу. Зазначає, що внаслідок ДТП вартість автозапчастин та ремонту його транспортного засобу становить 46030,0 гривень. Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 09.07.2020 року у справі № 463/4697/20, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу відповідача не була застрахована. Відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, а тому він змушений звернутися до суду. Також, позивач зазначає, що пошкодження майна відповідачем завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 10000,0 гривень, та яка виразилась у тому, що позивач побачивши свій пошкоджений транспортний засіб розхвилювався, його покинув спокій, з`явились інші негативні явища, такі як (головокружіння, біль голови, тремтіння верхніх кінцівок, тощо), що продовжувалось певний час. Крім того, він змушений був витрачати свій час на оформлення відповідних документів. Внаслідок цих душевних хвилювань та страждань у нього появилось безсоння, погіршився стан здоров`я, він втратив психологічну рівновагу внаслідок порушення сталого побуту, життєвих зв`язків, уся ситуація з моменту ДТП є для нього стресовою і кожна думка про неї призводить до поглиблення цього стресу. Вважає, що відповідач повинен компенсувати йому ті емоційні страждання, які довелось перенести йому. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Позовна заява поступила до суду 14.08.2020 року та автоматизованою системою документообігу суду для розгляду такої було визначено суддю Шеремету Г.І.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 16.10.2020 року, позовну заяву залишено без руху.

30 жовтня 2020 року на виконання ухвали суду від 16.10.2020 року, позивачем подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 02.11.2020 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

22 січня 2021 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи на підставі розпорядження керівника апарату з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи у зв`язку із смертю головуючого-судді Шеремети Г.І.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Грицко Р.Р.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 08.02.2021 року, прийнято позовну заяву до свого провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 27.09.2021 року, задоволено клопотання представника позивача - адвоката Ратича Т.М. та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

04 лютого 2022 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 4861 від 26.01.2022 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 07.02.2022 року, поновлено провадження у справі.

Позивач та його представник в судове засідання 18.07.2022 року не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, представник позивача суду подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує та просить такий задовольнити, не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі.

Відповідач 18.07.2022 року в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, хоча неодноразово належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами. Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Враховуючи те, що сторона позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності сторони позивача та відповідача, ухваливши заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 18.07.2022 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2020 року о 17 год. 10 хв. на перехресті вулиць Городоцька-Данилишина в м.Львові, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «RENAULT RАPID» р.н. НОМЕР_1 , виїхав на регульоване перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «SKODA FABIA» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по вул.Данилишина на зелений сигнал світлофора, що спричинило технічні пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п.2.3(б), 8.7.3(г) Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 09.07.2020 року у справі № 463/4697/20 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП визнав (а.с.9).

На час розгляду справи вищевказана постанова суду не оскаржена та не скасована, а тому є чинною.

Частина 6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як зазначив Верховний Суд складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 288/1256/17 (постанова від 08.02.2021) преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Оскільки згаданою вище постановою Личаківського районного суду м.Львова від 09.07.2020 року, встановлено вину відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, суд в межах цієї справи вказаний факт визнає преюдиційним та не буде його повторно досліджувати.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , позивачу на праві власності належить транспортний засіб марки «SKODA FABIA» р.н. НОМЕР_2 .

Відповідно до рахунку-фактури № 751 від 11.06.2020 року, розмір шкоди завданої автомобілю марки «SKODA FABIA» р.н. НОМЕР_2 , становить 46030,0 гривень (а.с.8).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про те, що позивачем було проведено оплату відповідно до зазначеного рахунку.

При цьому, згідно з висновком експерта за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи № 4861 від 26.01.2022 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «SKODA FABIA» р.н. НОМЕР_2 , для усунення пошкодждень отриманих у ДТП 22.05.2020 року, що визначені при експертному обстеженні автомобіля 10.12.2021 року в цінах на момент ДТП 22.05.2020 року становила 41015,87 гривень.

Вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «SKODA FABIA» р.н. НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження у ДТП, враховуючи пошкодження, які визначені при експертному обстежені автомобіля 10.12.2021 року в цінах на момент ДТП 22.05.2020 року становила 23879,35 гривень (а.с.84-101).

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу відповідача не була застрахована.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Таким чином, з огляду на факти справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд повинен вирішити чи правомірно позивач розрахував суму страхового відшкодування та чи наявні підстави для стягнення з винуватця ДТП заподіяної майнової шкоди.

Окремо суд вирішить питання про розмір заподіяних збитків та про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України).

У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року за № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (абзац 2 частини 1 статті 1192 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року (справа № 641/2795/16).

Тому, керуючись принципом змагальності, суд при вирішенні питання про розмір заподіяних збитків керується висновком експерта № 4861 від 26.01.2022 року (а.с.84-101), та не приймає до уваги рахунок-фактуру № 751 від 11.06.2020 року, наданий позивачем.

Таким чином, враховуючи те, що вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена рішенням суду, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 41015,87 гривень.

Отже, в цій частині позов слід задовольнити частково.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000,0 гривень слід зазначити наступне.

Так, згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На думку суду, пошкодження автомобіля позивача викликало у нього виключно негативні емоції, страждання та переживання, він втратив психологічну рівновагу, уся ситуація пов`язана з ДТП є для нього стресовою, його покинув спокій, з`явились інші негативні явища, зокрема біль голови, тремтіння верхніх кінцівок. Відтак, йому була заподіяна моральна шкода, проте суд вважає, що обрахований позивачем розмір цієї шкоди є завищеним.

Так, у пунктах 3, 9, 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, як вказує Європейський суд з прав людини, оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Також, як зазначила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 752/17832/14-ц (постанова від 15.12.2020) визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Тому, у справі яка розглядається суд вирішуватиме питання про розмір моральної шкоди на основі принципів розумності, справедливості та співмірності і з врахуванням загальних обставин справи, а саме, з врахуванням таких аспектів як серйозності порушення, особисті обставини позивача та загальний контекст.

Так, у контексті серйозності порушення з матеріальної точки зору мова йде про часткове пошкодження транспортного засобу, що не є дуже значним порушенням.

У контексті особистих обставин позивача слід врахувати, що після пошкодження транспортного засобу у позивача вимушено змінився звичний життєвий ритм. Також, позивач вимушений був докладати додаткових зусиль для оформлення відповідних документів.

Відтак, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, суд присуджує позивачу 3000,0 гривень моральної шкоди, які мають бути стягнуті з відповідача ОСОБА_2 , як винуватця ДТП.

Отже, в цій частині позов слід задовольнити частково.

Частино першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд стягнув з відповідача на користь позивача 41015,87 гривень майнової шкоди та 3000,0 гривень моральної шкоди.

Відтак, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 440,16 гривень судового збору, який сплачувався позивачем при пред`явленні позову, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

У своєму попередньому розрахунку позивач також вказав про те, що очікує понести витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 10000,0 гривень.

В обґрунтування поданої заяви позивачем подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу від 12.08.2020 року, договір про надання правової допомоги № 19/21 від 17.03.2021 року та додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 19/21 від 17.03.2021 року від 07.06.2022 року (а.с.6, 128-133).

Як вбачається із попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу, сума витрат на правову (правничу допомогу) становить 10000,0 гривень.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду цивільної справи № 753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, з огляду на положення ч.3 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

За своєю юридичною природою, договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, зміст якого розкривається главою 63 ЦК України і за загальним правилом, перед його укладенням сторони користуються свободою розсуду щодо визначенні його умов, однак з врахуванням, серед іншого, вимог розумності та справедливості (ст.ст.6, 627 ЦК України).

У справі яка розглядається правнича допомога надавалась позивачу на підставі договору про надання правової допомоги № 19/21 від 17 березня 2021 року (а.с.131-132).

Згідно вказаного договору вбачається, що адвокат бере на себе виконання наступних дій з надання правової допомоги, в тому числі представництво інтересів клієнта в будь яких судових органах усіх рівнів.

Згідно додаткової Угоди № 1 від 07.06.2022 року до Договору про надання правової допомоги № 19/21 від 17.03.2021 року вбачається, що сторони прийшли до згоди внести зміни до Договору про надання правової допомоги № 19/21 від 17.03.2021 року, а саме доповнити п.4 підпунктом 4.10 наступного змісту «Загальна вартість послуг адвоката становить 10000,0 гривень. Вартість послуг, визначна даним Договором, Клієнт сплачує Адвокату протягом 30 днів з моменту набрання законної сили рішенням Личаківського районного суду м.Львова у справі № 463/7529/30 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди» (а.с.133).

Крім того, з попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу від 12.08.2020 року вбачається, що правова допомога полягала у вивченні та аналізі чинного законодавства України, пошуку та дослідженні практики застосування відповідних норм права з метою визначення наявності фактичних правових підстав для виконання доручення клієнта. Надання клієнту первинної консультації і роз`яснень з правових питань, пов`язаних зі справою тривалістю 1 година, вартістю 1000,0 гривень; складанні адвокатом позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тривалістю 2 години, вартістю 2000,0 гривень; участі адвоката в судових засіданнях тривалістю 2 години, вартістю 3000,0 гривень, гонорар адвоката 4000,0 гривень (а.с.6).

Про неспівмірність понесених позивачем витрат на правничу допомогу та їх зменшення відповідачем клопотання не заявлялося.

З огляду на вищевикладене, а також відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу та обґрунтованих заперечень відповідача щодо розміру таких витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,0 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 41015,87 гривень майнової шкоди та 3000,0 гривень моральної шкоди, а всього 44015,87 гривень (сорок чотири тисячі п`ятнадцять гривень 87 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 440,16 гривень судового збору та 10000,0 гривень витрат на професійну правничу допомогу, а всього судових витрат у розмірі 10440,16 гривень (десять тисяч чотириста сорок гривень 16 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - інформація відсутня.

Суддя Грицко Р.Р.