ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26335/21

Провадження № 22-ц/4820/874/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Гринчука Р.С., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

учасники справи: представник апелянта ОСОБА_1 ,

представники позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представники відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2022 року (суддя Карплюк О.І.) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницьк-млин», фермерського господарства «Віра Плюс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному фонді товариства, визначення загального розміру статутного капіталу та розміру частки його учасників,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_7 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницьк-млин», фермерського господарства «Віра Плюс», у якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд:

визнати недійсним договір купівлі-продажу частки (прав на частку) у статутному фонді ТОВ «СГП «Агропромтехніка», який укладено між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 28 грудня 2007 року, застосувавши наслідки недійсності вказаного договору шляхом зобов`язання кожну із сторін договору повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину;

визначити загальний розмір статутного капіталу ТОВ «СГП «Агропромтехніка» у сумі 1 038 000 грн., а часток учасників у статутному капіталі ТОВ «СГП «Агропромтехніка» таким чином: розмір частки учасника ОСОБА_6 у грошовому виразі номінальною вартістю становить 519000 грн., що складає 50% статутного капіталу ТОВ «СГП «Агропромтехніка»; розмір частки учасника ОСОБА_8 у грошовому виразі номінальною вартістю становить 519000 грн., що складає 50% статутного капіталу ТОВ «СГП «Агропромтехніка».

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в період перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 набули корпоративні права на юридичну особу, а саме ТОВ «СГП «Агропромтехніка». Розмір частки (вкладу) ОСОБА_8 у статутному капіталі підприємства на момент створення становив 50% номінальної вартістю 519000 грн. Решта 50% відсотків належала на праві власності ОСОБА_6 .

Договір купівлі-продажу корпоративних прав 50% частки у статутному фонді ТОВ «СГП «Агропромтехніка» від 28.12.2007 року укладено на порушення статей 203, 215 ЦК України, а саме, частка учасника ТОВ може бути відчужена до повної її сплати лише в тій частині, в якій її сплачено. Оскільки на час укладення оспорюваного договору ОСОБА_6 було сплачено 29,82 % номінальною вартістю 309500 грн., інша частка 20,18% не сплачена, тому оспорюваний договір купівлі-продажу від 28.12.2007 підлягає визнанню недійсним.

Тільки 10 вересня 2021 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_8 станом на 10 вересня 2021 року не є учасником ТОВ «СГП «Агропромтехніка» номінальної вартістю 209500 грн., що у відсотковому співвідношенні еквівалентно 20,18%, вважає що строк звернення до суду пропущено нею з поважних причин, просила його поновити.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2021 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено ТОВ «Хмельницьк-млин» та ФГ «Віра Плюс».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18 березня 2022 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу частки (прав на частку) у статутному фонді ТОВ «СГП «Агропромтехніка», укладений 28 грудня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Зобов`язано ОСОБА_6 повернути ОСОБА_9 належну йому частку (права на частку) у статутному фонді ТОВ «СГП «Агропромтехніка», що становить 50% статутного фонду загальною вартістю 519000 грн. Зобов`язано ОСОБА_8 повернути ОСОБА_6 сплачену ним частку у статутному фонді ТОВ «СГП «Агропромтехніка» в сумі 309500 грн. В решті вимог позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі по 454 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 не погоджується із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В обґрунтування вимог скарги зазначав, що вказана справа не підвідомча суду загальної юрисдикції, справи у спорах щодо правочинів незалежно від їх суб`єктного складу, які стосуються акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній осіб, підлягають розгляду господарськими судами, винятком є спори щодо таких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства. На думку апелянта оскарженим позивачкою договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «СГП «Агропромтехніка» від 28.12.2007 року не регулюються сімейні права та обов`язку між подружжям, а тому цей правочин не є правочином у сімейних правовідносинах. Зазначає, що судом належним чином не досліджено та не дано жодної правової оцінки тому факту, що позивачкою здійснювалось зловживання правами та недобросовісна поведінка, що виражалась у здійсненні суперечливої поведінки, а саме ОСОБА_7 висловила як прямо (дала свою згоду на вчинення правочину), так і своєю подальшою поведінкою (оскільки протягом майже 14 років не оспорювала договір), що не буде реалізовувати свого права на оспорення договору. Суд першої інстанції на надав жодної правової оцінки тому факту, що про наявність оспорюваного договору, його зміст та усі істотні умови, в тому числі те, що саме є предметом відчуження за таким договором, позивачка достеменно знала ще 28 грудня 2007 року. Суд дійшов неправильного висновку, що позивачка довідалась про порушення своїх прав лише у вересні 2021 року, а не в грудні 2007 року, при тому що позивачка власноруч поставила свій підпис на оспорюваному договорі.

У своїх відзивах на апеляційну скаргу ФГ «Віра Плюс» та ТОВ «Хмельницьк-млин» підтримують апеляційну скаргу ОСОБА_10 , просять її задовольнити. На думку відповідачів позивач зловживає своїм правом на оспорювання договору купівлі-продажу, нею пропущено строк позовної давності, а обраний ОСОБА_7 спосіб захисту відноситься до способу захисту корпоративних прав учасника товариства, а не прав, що випливають із шлюбно-сімейних відносин. Також вважають, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права в частині недотримання правил юрисдикції, оскільки дана справа непідвідомча судам загальної юрисдикції.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відзивів на апеляційну скаргу не подавали.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представники товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницьк-млин», ОСОБА_4 , фермерського господарства «Віра Плюс», ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представники позивачки ОСОБА_7 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 із 19.02.1984 року.

28 грудня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «СГП «Агропромтехніка». За цим договором ОСОБА_8 зобов`язується передати у власність ОСОБА_6 належну йому частку (права на частку) у статутному фонді ТОВ «СГП «Агропромтехніка», що становить 50% статутного фонду загальною вартістю 519000 грн. в сплаченій її частині 309500 грн. та права на несплачену частину частки в розмірі 209500 грн. з усіма правами та обов`язками, що належать учаснику ТОВ «СГП «Агропромтехніка» відповідно до його статуту, а ОСОБА_6 зобов`язується прийняти та сплатити за частку (прав на частку) у статутному фонді вказаного товариства (п. 1.1. договору). В цьому договорі зазначена згода ОСОБА_7 на укладення її чоловіком ОСОБА_8 договору купівлі-продажу частки(прав на частку) у статутному фонді ТОВ «СП «Агропромтехніка» з ОСОБА_6 на умовах встановлених ним самостійно.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_6 зазначав, що спір який виник між учасниками справи має ознаки корпоративного спору, а тому відноситься до юрисдикції господарський судів відповідно до пункту 4 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Справи, що належать до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України, за змістом пунктів 3, 4, 15 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Натомість відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналізуючи положення пункту 4 частини першої статті 20 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 03.11.2020 у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20) дійшла висновку, що справи в спорах щодо правочинів незалежно від їх суб`єктного складу, що стосуються акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній особі, підлягають розгляду господарськими судами. Винятком є спори щодо таких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 СК України цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Згідно із частиною першою статті 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин перших статті 14 та 15 СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що ознакою сімейних прав і обов`язків є їх тісний зв`язок з відповідним носієм, що зумовлює неможливість їх передання (перекладення) іншій особі. Тобто носії таких прав та/або обов`язків можуть врегулювати свої відносини, пов`язані з їх реалізацією та/або виконанням, за домовленістю, зокрема, шляхом укладення договору, про який йдеться в статті 9 СК України, однак передати та/або перекласти зазначені права та/або обов`язки на іншу особу їх носії не можуть.

Отже, зазначені норми права визначають правочин у сімейних правовідносинах як домовленість, зокрема, між подружжям, батьками та дітьми про врегулювання належних їм сімейних прав та обов`язків, які тісно пов`язані з їх особами та не можуть бути передані та/або перекладені на інших осіб.

Договором, що оскаржується не регулюються сімейні права та обов`язки між подружжям, батьками та дітьми, а тому цей правочин не є правочином у сімейних правовідносинах.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року справа №916/2813/18 ( провадження №12-71гс20).

Посилання ОСОБА_7 на положення статей 60, 61 СК України не свідчить про його укладення в сімейних правовідносинах. Норми зазначених статей регулюють відносини реалізації подружжям права спільної сумісної власності, яке передбачено статтями 368-372 ЦК України. Право власності не належить до сімейних прав, а суб`єктами права власності можуть бути фізичні особи, у тому числі ті, які не перебувають у сімейних правовідносинах, юридичні особи, держави, територіальні громади тощо.

З огляду на суб`єктивний склад учасників спору, предмет і підставу позову, а також характер спірних правовідносин колегія суддів вважає, що заявлені вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки цей спір має ознаки корпоративного.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що провадження у справі необхідно закрити, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права, а тому рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2022 року скасувати.

Провадження у справі №686/26335/21 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницьк-млин», фермерського господарства «Віра Плюс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному фонді товариства, визначення загального розміру статутного капіталу та розміру частки його учасників закрити.

Повідомити ОСОБА_7 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 липня 2022 року.

Судді Т.О. Янчук

Р.С. Гринчук

О.І. Ярмолюк