Провадження №22-ц/812/195/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Миколаїв

Справа № 490/1207/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.

із секретарем судового засідання Ковальського Є.В.

переглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва,ухвалене суддею Шолох Л.М.,11 листопада 2021року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 28 лютого 2017 року о 17:07 годині відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «SCANIA R143H», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «KRONE SDC 27», реєстраційний номер НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_3 , керування яким здійснював водій ОСОБА_2 та велосипеда «COLNAGO», № рами: НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП позивачу завдано тілесні ушкодження у вигляді перелому 9-го ребра справа, рани та перелому кісток лівої гомілки, множинних переломів кісток лівої ступні, які відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Крім того, велосипеду, власником якого є позивач, завдано пошкодження, в результаті яких він не підлягає експлуатації та відновленню і є фактично знищеним. ОСОБА_1 зазначав, що ринкова вартість велосипеда на момент ДПТ становила 101 016 грн.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2017 року, який залишено без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду .

Позивач зазначав, що до ДТП його було призначено на посаду спортсмена-інструктора штатної національної збірної команди із велоспорту для підготовки до Чемпіонату України, Чемпіонату Європи та ОСОБА_4 , що підтверджується контрактом.

Після ДТП він позбавлений можливості виконувати свої професійні обов`язки у зв`язку з довготривалим лікуванням, що спричинило йому значних душевних страждань та позначилось на його душевному стані. Після лікування йому встановлено третю групу інвалідності.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 101 016 грн. матеріальної шкоди, яка полягає у пошкодженні велосипеда та стягнути з ОСОБА_2 200 000 грн. моральної шкоди.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав. Зазначав, що позивачем не доведено належним чином суму матеріального збитку та не надав ніяких доказів причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та моральними стражданнями ОСОБА_1

26 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди, яка ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 2 вересня 2021 року задоволена. Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 закрито.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 48 992 грн. 76 коп. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Вказував, що судом першої інстанції безпідставно взято за основу для визначення суми матеріального збитку висновок експертного дослідження № 20-86 від 20 жовтня 2020 року, складеного Миколаївським відділенням Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз, оскільки в ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.Розмір моральної шкоди ОСОБА_2 вважає неспівмірним та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання призначене на 21 липня 2022 року сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, у зв`язку з чим суд розглядав справу у відсутність сторін на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

У судовому засіданні 17 лютого 2022 року ОСОБА_2 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивача у цьому ж судовому засіданні підтримав викладене у відзиві на апеляційну скаргу та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2017 року близько 17:00 год. в районі регульованого світлофором перехрестя вул. Пушкінської та вул. Нікольської в м. Миколаєві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «SCANIA R143H», реєстраційний номер НОМЕР_1 з бортовим напівпричепом «KRONE SDC 27», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та велосипеда «COLNAGO», № рами: НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 .

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2017 року, який залишено без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

Відповідно до товарного чеку № 39 від 25 травня 2016 року вартість велосипеда становить 101 016 грн.

Згідно висновку експертного дослідження № 20-86 від 20 жовтня 2020 року, здійсненого Миколаївським відділенням Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, сума матеріального збитку завданого власнику велосипеда складає 97 985 грн. 52 коп.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування- це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування»страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ОСОБА_3 , яким на відповідній правовій підставі керував ОСОБА_2 була застрахована у СК «Юнівес» на підставі полісів від 24травня 2016 року АЕ/8766906 (транспортний засіб) та від 24 травня 2016 року АЕ/8766907 (напівпричеп), копія яких міститься в матеріалах справи.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

З огляду на викладене, позивач повинен був вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії. У разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, який суд першої інстанції не дослідили та не встановив, для страхової виплати, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України).

Проте за матеріалів страхової справи вбачається, що позивач за виплатою страхового відшкодування за завдану його майну шкоду до страхової компанії не звертався.

З матеріалів страхової справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав відшкодування шкоди життю та здоров`ю у розмірі 106830 грн.09 коп. ( а.с. 206-231 т.1).

За такого, звернення до винної особи за відшкодування шкоди, завданої майну позивача, є передчасним, оскільки не можливо визначити розмір такого відшкодування з огляду на вищезазначені положення Закону 3 Закону № 1961-IV).

За такого, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача шкоди, завданої майну позивача, підлягає скасуванню, з ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Щодо вирішення судом вимог про відшкодування моральної шкоди.

В силу ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є спортсменом - інструктором з велосипедного спорту. 21 січня 2016 року між ним та Міністерством молоді та спорту укладено контракт, який є трудовим договором. У 2016 2017 роках ОСОБА_1 повинен був проводити підготовку спортсменів до участі у національних та міжнародних змаганнях з велоспорту.

Однак, внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження (перелом 9-го ребра справа, рани та перелом правого наколінника, рани та перелом кісток лівої гомілки, множинні переломи кісток лівої ступні) у зв`язку з чим не зміг виконати взяті на себе зобов`язання за контрактом. Після ДТП був позбавлений можливості виконувати свої професійні обов`язки у зв`язку з довготривалим лікуванням. З 28 лютого 2017 року до 27 березня 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні, а з 28 березня 2017 року по 10 червня 2017 року лікувався амбулаторно.

Згідно довідок МСЕК ОСОБА_1 встановлена спочатку друга, а потім третя група інвалідності. Причиною інвалідності зазначено саме ураження опорно-рухового апарату. Встановлено, що позивач може працювати тренером - викладачем з велоспорту з обмеженням тривалості перебування на ногах.

Беручи до уваги характер тілесних ушкоджень, а також те, що велоспорт є його професією, завдяки якій він отримував дохід та утримував сім`ю, суд вірно дійшов висновку, що позивачу завдано моральну шкоду, компенсація якої підлягає стягненню у відповідності до ст.1167 ЦК України.

Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд першої інстанції не в повній мірі урахував характеру та обсягу страждань позивача, строк, який знадобився позивачу для поновлення свого стану, а також не прийняв до уваги правову позицію , викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, відповідно до якої відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної щкоди слід змінити, зменшивши стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 зі 100000 грн. до 80000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити, зменшивши стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу з 6000 грн. до 1920 грн та судового збору в дохід держави з 1489 грн. 92 коп. до 800 грн., пропо рційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди змінити, зменшити стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 зі 100000 грн. до 80000 грн.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу з 6000 грн. до 1920 грн та судового збору в дохід держави з 1489 грн. 92 коп. до 800 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

І.В. Лівінський

Повний текст постанови складено 21 липня 2022 року.