Справа № 214/8971/21
2/214/1003/22
У Х В А Л А

Іменем України

про залишення позовної заяви без розгляду

18 липня 2022 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ткаченко А.В., дослідивши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання особи такою, що вступила в управління та володіння спадковим майном, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 26 жовтня 2021 року, в якій просить суд визнати її такою, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме трьохкімнатною квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 18 лютого 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання.

У ході підготовчого провадження по справі ухвалою суду від 10 травня 2022 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України. Залишаючи позовну заяву без руху після відкриття провадження по справі, суд виходив з такого:

-в порушення п.5 ч.3 ст.174 ЦПК України викладаючи обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, остання не зазначила доказів, які б підтверджували ці обставини, а саме: ОСОБА_1 вказувала, що вона є донькою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та має намір успадкувати належне за життя її матері майно, однак не зазначила та не надала суду доказів, які б підтверджували факт родинних відносин між нею та ОСОБА_2 , що має істотне значення для розгляду справи (зокрема, копії свідоцтва про народження, актового запису про народження, Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження тощо, із підтвердженням факту зміни прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 »);

-зі змісту позову слідує, що через 10 днів після смерті ОСОБА_2 позивач виїхала на заробітки за кордон до Російської Федерації, а тому не могла подати заяву про прийняття спадщини в межах 6-місячного строку з моменту відкриття спадщини, при цьому не зазначила та не надала суду доказів, які б підтверджували обставини її виїзду за кордон та коли саме вона повернулась до України (належним чином засвідчені копії паспорта громадянина України для виїзду закордон, документи з прикордонної служби тощо);

-зі змісту позову неможливо встановити, які конкретно юридично значимі дії вчинила позивач після смерті ОСОБА_2 , які в розумінні ст.549 ЦК УКРСР свідчили б про її фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, що слід було деталізувати з посиланням на відповідні докази;

-позивачем некоректно сформульовано зміст позовних вимог в аспекті обраного нею способу захисту порушених прав та інтересів (шляхом визнання особи такою, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном), а саме без врахування підстави відмови у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, визначеної у постанові приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Кульбіди Є.М. від 11 березня 2021 року (відсутності факту прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_2 ), не вказано, в чому конкретно полягає порушення її прав з боку відповідача в розрізі із заявленими нею вимогами. У зв`язку з цим позивачеві слід було належним чином викласти зміст позовної заяви та пред`явлені вимоги з урахуванням обставин, які перешкоджають реалізації нею спадкових прав;

-позивач просить визнати її такою, що вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 усією квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , однак не зазначила доказів, які б підтверджували факт належності ОСОБА_2 за життя вказаного житлового приміщення в повному обсязі;

-позивач не навела попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України), у зв`язку із чим суд звертав увагу позивача, що за положеннями ст.ст.133, 134 ЦПК України, судові витрати складаються не тільки з судового збору, а й з витрат, пов`язаних з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи;

-позивач не зазначила відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювались;

-відсутнє підтвердження позивача про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Між іншим суд звертав увагу позивача, що в силу ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язана додати до позовної заяви всі наявні у неї докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Суд зауважує, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Так, Європейський Суд з прав людини у справі «Зубац проти Хорватії» (ZUBAC v. CROATIA), рішення від 05 квітня 2018 року, наголосив на цінності та важливості дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, попереджатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися юридична визначеність та повага до суду.

Копію ухвали суду від 10 травня 2022 року представник позивача адвокат Дербін Д.О. отримав особисто 16 травня 2022 року, про що є відповідна відмітка в матеріалах справи. Крім того, копію ухвали суд направив на електронну пошту представника відповідача 12 травня 2022 року, що підтверджується довідкою про її доставку відповідно до інформації з АСДС КП «Д-З».

23 травня 2022 року шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» представник позивача подав клопотання про продовження строку на усунення недоліків відповідно до ухвали суду від 10 травня 2022 року ще на 10 днів.

Однак, станом на 18 липня 2022 року жодних уточнених позовних заяв з усунутими недоліками на виконання ухвали суду від 10 травня 2022 року від позивача та її представника до суду не надходило. Жодного інтересу до справи після 23 травня 2022 року позивач та її представник не проявляли, клопотань про надання додаткового строку на усунення недоліків від них до суду не надходило.

Відповідно до ст.ст.43, 44 ЦПК України позивач як учасники справи у справах позовного провадження, зобов`язаний виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Учасники судового процесу повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відтак, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як наголошує Європейський суд з прав людини у справі справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, «… заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

Згідно з ч.13 ст.187 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст.ст.175, 177 ЦПК України, позовна заява залишається без розгляду. Аналогічні приписи передбачено п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України.

З огляду на те, що позивач та її представник не усунули виявлені судом недоліки позову, вказані в ухвалі суду від 10 травня 2022 року у встановлений судом строк, продовжений за клопотання представника позивача, який вже сплинув, інтересу до пред`явленого позову не проявляють, заяв про продовження процесуального строку у випадку неможливості вчинення відповідної процесуальної дії, не подавали, тому суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Окремо суд звертає увагу позивача та її представника, що відповідно до ч.2 ст.257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст.ст.185, 187, 260, 261, 257, 351, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання особи такою, що вступила в управління та володіння спадковим майном залишити без розгляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Ухвалу суду складено та підписано 18 липня 2022 року.

Суддя А.В. Ткаченко