РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

06.07.2022 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

з участю секретаря судового засідання Лозинського Т.-Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_6 до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, та витрат у розмірі 18729 грн, 26 коп.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 відповідно до Наказу начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку (по стройовій частині, військова частина НОМЕР_6) від 03.10.2016 року №207, проходить військову службу за контрактом на посаді старшого водія автомобільного відділення взводу забезпечення військової частини НОМЕР_6.

Відповідно до наказу начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку від 16.01.2017 року №15 «Про запкріплення автомобільної та бронетанкової техніки за водіями 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку» за ОСОБА_1 було закріплено автомобіль «Камаз - 5511» реєстраційний військовий номер НОМЕР_1 .

Так, 22 травня 2018 р. о 12:00 год. у м. Львові на вул. Т.Шевченка, 313, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобіль марки «Камаз - 5511» д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнився в надійності розташування та закріплення запасного колеса, а також під час - не контролював це, щоб запобігти його падінню, внаслідок чого воно впало та пошкодило транспортний засіб «Volkswagen» державний № НОМЕР_2 , що рухався в зустрічному напрямку чим спричинив останньому механічні пошкодження та матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 1.5, 2.3а, 2.5д, 22.2 ПДР України відповідальність, за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Вину ОСОБА_1 в судовому порядку повністю доведено та притягнуто до адміністративної відповідальності Шевченківським районним судом м. Львова 30.07.2018 року, справа №464/2956/18.

Даний транспортний засіб належить військовій частині НОМЕР_6.

У зв`язку з відсутністю договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль «Камаз-5511» реєстраційний № НОМЕР_3 на момент настання дорожньої-транспортної пригоди, оцінена шкода згідно з висновком не була відшкодована потерпілій особі. Відтак, з настанням події передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст.41 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 14032 (чотирнадцять тисяч тридцять дві) грн. 82 коп. на користь власника пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen» державний № НОМЕР_2 , а крім того оплатило послуги аварійного комісарові по встановленню розмірів збитків в сумі 820 (вісімсот двадцять) грн. 00 коп.

Відповідно на розгляд до Господарського суду Львівської області подано позов Моторного (транспортного) страхового бюро України, як Позивача в порядку ст.119 ЦК України до військової частини НОМЕР_6, як Відповідача, про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 14852 (чотирнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дві) грн. 82 коп.

Так, 03.02.2020 року Господарським судом Львівської області у справі №914/2476/19 винесено рішення Іменем України, де суд вирішив: Позовні вимоги задовільнити частково. Стягнути з військової частини НОМЕР_6 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 14032 (чотирнадцять тисяч тридцять дві) грн. 82 коп. страхового відшкодування та 1814 (одна тисяча вісімсот чотирнадцять) грн. 94 коп. відшкодування витрат на оплату судового збору. В решті позовних вимог відмовити.

24.02.2020 року військовою частиною НОМЕР_6 за вихідним №391/01-40 до Західного апеляційного господарського суду було подано Апеляційну скаргу на рішення Іменем України Господарського суду Львівської обл. від 03.02.2020 року у справі №914/2476/19, за що було сплачено судовий збір у розмірі 2881 грн.

Так, рішення першої інстанції залишено без змін.

На підставі вищевикладеного, просить стягнути з відповідача понесені витрати, а саме 14032, 82 грн. страхового відшкодування, 1814,94 грн. - відшкодування витрат на правову допомогу, 2882- оплата судового збору за подання апеляційної скарги.

В судове засідання представник позивача не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує та просять такі задоволити. Щодо заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, відсутність відзиву на позовну заяву та заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Оскільки всі учасники в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає заявлені позовні вимоги задоволити частково.

Судом встановлено, що 22 травня 2018 р. о 12:00 год. у м. Львові на вул. Т.Шевченка, 313, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобіль марки «Камаз - 5511» д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнився в надійності розташування та закріплення запасного колеса, а також під час - не контролював це, щоб запобігти його падінню, внаслідок чого воно впало та пошкодило транспортний засіб «Volkswagen» державний № НОМЕР_2 , що рухався в зустрічному напрямку чим спричинив останньому механічні пошкодження та матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 1.5, 2.3а, 2.5д, 22.2 ПДР України відповідальність, за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова 30.07.2018 року, у справі №464/2956/18. ОСОБА_1 визнано винним у вищевказаному ДТП.

Судом встановлено, що цивільно правова відповідальність транспортного засобу марки «Камаз - 5511» д.н.з. НОМЕР_1 не була застрахована. Відповідно власник пошкодженого транспортного засобу Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_4 звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування оціненої шкоди в ДТП.

Так, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 14 032,82 грн. - за пошкодження транспортного засобу та 820 грн. - за евакуацію такого.

В свою чергу, МТСБУ звернулося до військової частини НОМЕР_6 з вимого про повернення кошті в регресному порядку.

Так як вищевказана військова частина в добровільному порядку коштів не повернула, МТСБУ звернулося до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Господарським судом Львівської області у справі №914/2476/19 від 03.02.2020 року визначено стягнути з військової частини НОМЕР_6 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 14032 (чотирнадцять тисяч тридцять дві) грн. 82 коп. страхового відшкодування та 1814 (одна тисяча вісімсот чотирнадцять) грн. 94 коп. відшкодування витрат на оплату судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, військова частина подала апеляційну скаргу.

Так, Західним апеляційним господарським судом від 24.12.2020 р. залишено без задоволення апеляційну скаргу, а вищевказане рішення -без змін.

Відповідно до ст. 116 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1187 ч.2 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в п. 6 зазначено, що «особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( п. 2.2. Правил дорожнього руху України)».

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Відповідно до частини 1статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов`язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до Наказу начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку (по стройовій частині, військова частина НОМЕР_6) від 03.10.2016 року №207, проходить військову службу за контрактом на посаді старшого водія автомобільного відділення взводу забезпечення військової частини НОМЕР_6.

Відповідно до наказу начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку від 16.01.2017 року №15 «Про закріплення автомобільної та бронетанкової техніки за водіями 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку» за ОСОБА_1 було закріплено автомобіль «Камаз - 5511» реєстраційний військовий номер НОМЕР_1 .

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача витрат щодо завданих збитків в результаті ДТП, які були стягнуті із позивача на підставі вищевказаного рішення суду у розмірі 14852, 82 грн.

Щодо відшкодування витрат у розмірі 1814 грн, 94 коп. судового збору та 2881 грн. 50 коп. за подання апеляційної скарги, то суд вважає, що такі витрати не підлягають стягненню із відповідача.

Так, суд звертає увагу на те, що позивач у добровільному порядку не відшкодував витрати МТСБУ понесені в результаті вищевказаного ДТП, а тому, у зв`язку із судовим розглядом справи №014/2476/19 поніс додаткові витрати в частині судового збору.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 2270 грн. на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 280 - 284, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_6 до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,- задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , іпн - НОМЕР_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Військової частини НОМЕР_6, код ЄДРПОУ НОМЕР_7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, завдану шкоду в розмірі 14852, 82 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , іпн - НОМЕР_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Військової частини НОМЕР_6, код ЄДРПОУ НОМЕР_7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір у розмірі 2270 грн.

В решті вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ванівський Ю.М.