Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/3329/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача

адвоката Плакущого С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання розірвання шлюбу фіктивним та анулювання актового запису, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання розірвання шлюбу фіктивним та анулювання актового запису. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона та ОСОБА_2 одружилися 13.06.2002р., про що свідчить актовий запис №671, відповідно до свідоцтва про одруження.

Після одруженні ОСОБА_2 став фактично проживати за адресою реєстрації позивача: АДРЕСА_1 , незважаючи на те, що він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Спільних дітей вони не мали; у кожного з них були діти від інших шлюбів.

Через 16 років, у 2018р. через фізичне перенавантаження на своїй роботі у ОСОБА_2 , між подружжям виникли сімейні сварки та деякі елементи сімейного непорозуміння на побутовому грунті. Не маючи один до одного ніяких матеріальних претензій, позивач разом з чоловіком вирішили звернутися до органів РАЦСу та розірвати свій шлюб.

18.06.2018р. Черкаським відділом ДРАЦСу ГТУЮ у Черкаській області за заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шлюб розірвано, про що складено відповідний актовий запис №374, про що ними отримані відповідні свідоцтва; прізвища вони не змінювали.

Після оформлення розірвання шлюбу, фактичного розлучення між ними не сталося. Вони сприйняли цю ситуацію як жарт; продовжували свої стосунки як чоловік та жінка; разом проживали в одній квартирі АДРЕСА_3 ; про оформлення розлучення ніхто не знав і вважали їх як сім`я. Стосунки між ними покращились і вони мали бажання зафіксувати свої стосунки реєстрацією одруження, але цього не зробили. Окремо вони не проживали, вели спільний побут, мали спільний бюджет, опікувалися один одним, проводили разом відпочинок.

16.04.2021р., коли позивач була відсутня вдома, ОСОБА_2 знаходився за місцем їхнього проживання і раптово помер, що зафіксовано лікарським свідоцтвом про смерть №435 від 19.04.2021р. Поховання було проведене позивачем і за її кошти.

Позивач вважає, що розірвання шлюбу було фіктивним, оскільки була відсутня внутрішня воля щодо такого розірвання, вони підтримували подальші шлюбні відносини і не мали наміру їх припиняти.

Також зазначено, що слід провести анулювання актового запису цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стані за місцем його зберігання.

Таким чином, позивач просить суд, - визнати фіктивним розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстроване Черкаським міським відділом ДРАЦСу ГТУЮ у Черкаській області 18.09.2018р., актовий запис №374; анулювати актовий запис №374 від 18.09.2018р., складений відповідачем.

Ухвалою суду від 22.06.2021р. прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.04.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 22.04.2022р., уточнено назву відповідача.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання 19.07.2022р., відмовлено ОСОБА_3 у залученні її до участі у справі як третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідачем подано відзив на позов, за яким просить відмовити у його задоволенні. Зазначено, що 14.08.2018р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була подана заява про розірвання шлюбу і через місяць 18.09.2018р. відділом складено актовий запис про розірвання шлюбу. Заявників було ознайомлено з даними, унесеними до актового запису цивільного стану, про що вони проставили підписи у відповідній графі паперового носія актового запису. Зазначення відомостей про розірвання шлюбу у паспорті гр-на України чинним законодавством України не передбачено. Після спливу місяця з дня подачі заяви про розірвання шлюбу вони не відкликали свою заяву та спільно виявили бажання розірвати шлюб.

Позивачем подана відповідь на відзив, за якою просить задовольнити позовні вимоги, враховуючи доводи позовної заяви. Крім того, зазначено, що позивач не має на меті звинуватити в незаконній реєстрації розірвання шлюбу відповідача. Вважає, що відповідач діяв законно та в межах своєї компетенції, але лише в судовому порядку можливо довести фіктивність розірвання шлюбу позивача, тобто без реальної його мети. Обраний позивачем спосіб захисту, вважає вірним.

Заперечення на відповідь відповідачем подані і за ними просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вважає доводи позивача безпідставними, не доведеними належними та допустимими доказами. Особи після розірвання шлюбу протягом тривалого часу не намагалися визнати розірвання шлюбу фіктивним чи офіційно відновити шлюбу відносини, а метою позивача є лише необхідність отримання спадщини. Вважає, що позивачем не доведено факт спільного проживання, ведення спільного господарства, відсутні ознаки сім`ї.

В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Крім того, зазначили, що з-за скрутних фінансових обставин вони розірвали шлюб, оскільки треба було утримувати їхніх дітей від перших шлюбів, слід було отримати субсидію щодо утримання житла, ОСОБА_2 не працював. ОСОБА_2 помер раптово і вони не встигли зареєструвати шлюб. Спільних дітей вони не мали; заяву подали спільно і про факт розірвання шлюбу знали обидва. При цьому, вони продовжували жити спільно, вели спільно господарства, мали єдиний бюджет, жили сім`єю, разом відпочивали, опікувалися його матір`ю, яка жила окремо, оплачували комунальні послуги. Дії відповідача позивачем не оскаржуються.

В судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомив.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що є сусідкою ОСОБА_1 і знає її з моменту народження, а ОСОБА_2 знала близько 20 років. Про те, що вони розлучились дізналась після його смерті. Певний період часу з ними жила дочка позивача ОСОБА_5 , а потім вона виїхала. Жили вони добре, помер ОСОБА_2 вдома, коли ОСОБА_1 , була відсутня.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що знає сім`ю ОСОБА_7 з 2009р.; вони дружили сім`ями, разом відпочивали. Певний час з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 жила дочка ОСОБА_10 . У ОСОБА_9 був син від першого шлюбу, але вона його не знає. Зі слів ОСОБА_11 вона знає, що вони розлучились з-за фінансового положення, щоб отримати субсидію. Вони ніколи не жили окремо; вели спільно господарство, купували продукти та різні речі тощо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що знає ОСОБА_13 та ОСОБА_9 з 2009-2010р.р. по роботі, а також дружили, зустрічалися у них на дачі, відпочивали разом. Чи перебували вони у шлюбі, свідок не знає. Вже минув рік, як ОСОБА_9 помер. Про факт їхнього не проживання разом, він не знає. Вони жили як сім`я, оскільки разом їх підвозив до будинку, разом вони зустрічались.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, заслухавши показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 13.06.2002р., про що складено актовий запис №671 та було видане Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану свідоцтво про одруження серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 з 1992р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 з 1991р. за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, встановлено, що 14.08.2018р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали до Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області заяву про розірвання шлюбу, в якій зокрема, - зазначено, що вони за взаємною згодою просять розірвати шлюб у встановленому законодавством порядку; також зазначено, що з умовами розірвання шлюбу вони ознайомлені, про відповідальність за повідомлення завідомо неправдивих відомостей відділу попереджені.

За відомостями актового запису про розірвання шлюбу №374 від 18.09.2018р. чоловік ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_1 розірвали шлюб, який укладений між ними 13.06.2002р. (актовий запис №671).

Відповідно до даних лікарського свідоцтва про смерть №435 від 19.04.2021р. та свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси. При цьому, зазначене його місце проживання: АДРЕСА_2 , а місце смерті АДРЕСА_1 . Спільних дітей вони не мали.

Поховання ОСОБА_2 , зокрема здійснювала позивач, відповідно до договору-замовлення №7 від 20.04.2021р., , видаткової накладної від 20.04.2021р., товарних чеків. Також судом досліджені матеріали в обгрунтування позовних вимог, які надані позивачем: квитанції-розрахунки щодо оплати комунальних послуг за адресами: АДРЕСА_4 ; інформація ВП-спецрозділ від 20.08.2018р. про те, що з ОСОБА_2 в дохід держави стягувався штраф в сумі 17грн. відповідно до постанови Придніпровського райсуду м. Черкаси від 16.12.2005р. №3-18070 і виконавче провадження завершене (дата відсутня); копія довіреності від 02.07.2018р., за якою ОСОБА_14 уповноважила ОСОБА_2 на вчинення ряду повноважень (посвідчена нотаріусом №3735); договір-замовлення №1094 на організацію та проведення поховання ОСОБА_15 та довідку про причини смерті останнього; свідоцтво на право власності на житло від 10.07.1997р. про співвласника квартири АДРЕСА_5 .В., декларацію №0001-К5КА-Н0А0 щодо вибору лікаря тощо.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

За правилом статті 108 СК України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

У постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року в справі № 461/6692/16-ц (провадження № 61-46020св18) зроблено висновок, що розірвання шлюбу може бути визнане фіктивним за таких умов: розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень статті 106 СК України, тобто органом державної реєстрації актів цивільного стану; жінка та чоловік після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; на момент розірвання шлюбу вони не мали на меті припинення шлюбних відносин. При цьому, для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад, репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд і у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 640/14618/18 (провадження № 61-402св20).

Таким чином, за результатами розгляду справи суд вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими та переконливими доказами те, що колишнє подружжя не мало наміру припиняти шлюбні відносини. При цьому, слід зазначити, що показання свідків не можуть бути єдиними доказами по справі. Крім того, слід зазначити, що свідок ОСОБА_12 взагалі обмежився показаннями, які не містили даних про відомі конкретні обставини із життя певних осіб, і взагалі не зміг пояснити, що в його розумінні є сімейні відносини.

За життя ОСОБА_2 ні він, ні його колишня дружина ОСОБА_1 не порушували питання про фіктивність розірвання шлюбу і лише через місяць після смерті ОСОБА_2 , остання звернулася до суду з позовом про визнання розірвання шлюбу фіктивним з метою отримання спадщини. Також відсутні підстави вважати, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин.

Так, долучений позивачем фотознімок не вказує про події, які мали місце після розірвання шлюбу; листування по мобільному телефону також не свідчить про те, що листування відбувалось саме між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та ще й у період з вересня 2018р. до моменту смерті ОСОБА_2 з приводу покращення домашнього побуту. Надані позивачем квитанції-рахунки на оплату комунальних послуг жилого помешкання, що по АДРЕСА_4 також не вказують на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно витрачали спільні бюджетні кошти на утримання житла, враховуючи, що взагалі не доведено, яке відношення вони мали до цього житла. Що стосується обставин по організації ОСОБА_2 та поховання ОСОБА_16 (як вказує позивач це її батько, але ця обставина не є доведеною), то якщо такі події і мали місце, то сталося це ще задовго до розірвання шлюбу 14.04.2014р. Не свідчить про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюбних відносин і факт надання ОСОБА_14 останньому певних повноважень, про що зазначено у довіреності, посвідченій 02.07.2018р. приватним нотаріусом Фіщук С.О. До того ж ця подія мала місце до подачі вказаними вище особами заяви про розірвання шлюбу. Крім того, сам по собі факт зазначення ОСОБА_2 у декларації про вибір лікаря адреси фактичного проживання/перебування, за якою зареєстрована позивач та даних про довірену особу позивача ОСОБА_1 , - не є такими, що свідчать про сімейні відносини між ними. Також слід зазначити, що наявність у позивача інформації ВП-спецрозділ щодо примусового виконання рішення суду ОСОБА_2 не вказує на обставини про підтримання вказаними особами шлюбних відносин після розірвання шлюбу.

Слід зазначити, що як на думку суду, фіктивність шлюбу обгрунтовувати необхідністю оформлення субсидій, не можливо, хоча саме на це в судовому засіданні вказувала позивач та її представник, оскільки для визнання шлюбу фіктивним подружжя саме в момент розірвання шлюбу не повинне мати на меті припинення шлюбних відносин. При цьому, звертається увага, що навіть обставини про оформлення субсидії, не були позивачем доведені під час розгляду справи.

Отже, позивач не довела наявність умов, за яких розірвання шлюбу із ОСОБА_2 можливо визнати фіктивним.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідачем по справі зазначений Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) і саме до нього пред`явлені позовні вимоги. Під час підготовчого провадження стороною позивача зазначено, що коло учасників справи залучено вірно і клопотань про залучення інших співвідповідачів заявлено не було. При цьому, як у відповіді на відзив, так і в судовому засіданні, - представником позивача зазначено, що відповідач діяв законно та в межах своєї компетенції, і вважає обраний позивачем спосіб захисту вірним.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що враховуючи норми ст. 4 ЦПК України, позивачем не доведено, що відповідачем по справі порушені, не визнані чи оспорюються її права та інтереси. Крім того, Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначає правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 4 цього Закону визначені органи державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону, відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Діяльність органів державної реєстрації актів цивільного стану ґрунтується на принципах додержання законності, захисту прав і законних інтересів громадян та держави, додержання таємниці державної реєстрації актів цивільного стану, належного документального оформлення проведеної державної реєстрації (ч.1 ст. 8 ЗУ).

Як передбачено ч.ч.1-3 цього Закону, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Державна реєстрація розірвання шлюбу передбачена ст. 15 вказаного вище Закону.

Актовий запис цивільного стану анулюється на підставі: 1) рішення суду; 2) висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом. Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання (ч.ч.1, 2 ст. 24 Закону).

Отже, суд вважає, що Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не є належним відповідачем по даній справі, він не повинен відповідати за пред`явленими позовними вимогами, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Крім того, враховуючи обставини, на які посилається позивач, мету визнання фіктивним розірвання шлюбу, слід зазначити, що відповідати за пред`явленим позовом можуть інші особи, зокрема спадкоємці після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , але про них суду не вказано і позивач відповідних клопотань про заміну неналежного відповідача на належного чи про залучення співвідповідача, не подавав.

Судові витрати необхідно компенсувати за рахунок Державного бюджету України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується даними довідки до акту МСЕК серія 10ААБ №081339.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання розірвання шлюбу фіктивним та анулювання актового запису, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22.07.2022р.

Головуючий: С. М. Позарецька