РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2022 р. смт. Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вальчука В. В. ,

при секретарі Крикливій М.С.,

за участі представника позивача Лабика Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в смт.Тиврів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Лабик Руслан Романович до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В :

Позивач вказує на те, що 11 серпня 2021 року, близько 09 годин 10 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "MAN TGA 18.400", реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки "WIELTON NW 33A", реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись у місті Гнівань, по вулиці Винниченка в напрямку міста Вінниця поблизу заїзду до Гніванської міської лікарні, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_4 померла під час надання медичної допомоги.

За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000383.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 759 від 23 листопада 2021 року проведеної в рамках досудового розслідування кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_4 отримала в результаті вище вказаної події тілесні ушкодження, які належать до тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_4 настала від сполучної травми тіла. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_4 є причинний зв`язок.

Постановою слідчого СУ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майора поліції Мазура Юрія Андрійовича, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №:0000383 від 11 серпня 2021 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, синові потерпілої ОСОБА_2 було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "MAN TGA 18.400", реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204614924, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ.

Серед заявлених позивачем до відповідача вимог про відшкодування, містились:

72 000,00 грн. в рахунок відшкодування 100% частки моральної шкоди завданої позивачу (відповідно до п 27.3. ст.27 Закону №1961-ІV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (6000,00*12=72 000,00грн.));

12 900,00 грн. та 2 400, 00 в рахунок відшкодування витрат на поховання потерпілої.

13 січня 2021 року відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі. Своє рішення страховик обґрунтував тим, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу, про що повідомив позивача, листом № 135/4 від 13 січня 2021 року.

В результаті чого, позивач просить стягнути з ПАТ "Страхова компанія "Вусо" на його користь 72 000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої, 15 300 грн. страхового відшкодування витрат на поховання, 18 000 грон. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 11 травня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву.

09.06.2022 року відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , в зв`язку з тим, що у водія ОСОБА_3 не було технічної можливості уникнути ДТП з велосипедисткою ОСОБА_4 .

Представник позивача Лабик Р.Р. в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, викладених в позові.

Представник вдповідача в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.

Частиною 1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, вислухавши представника позивача Лабика Р.Р. , вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до частини першої статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Разом із цим, ураховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що ДТП, яка сталася 11 серпня 2021 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинула мати позивача, є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілої, а її розмір було визначено відповідно до положень пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Такий висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладеними у постановах: від 14 січня 2019 року, справа № 751/8121/17 (провадження № 61-39326св18); від 30 жовтня 2019 року, справа № 323/2127/16-ц (провадження № 61-33689св18).

Як встановлено матеріалами справи, 11 серпня 2021 року, близько 09 годин 10 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "MAN TGA 18.400", реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки "WIELTON NW 33A", реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись у місті Гнівань, по вулиці Винниченка в напрямку міста Вінниця поблизу заїзду до Гніванської міської лікарні, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_4 , померла під час надання медичної допомоги.

За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000383.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 759 від 23 листопада 2021 року проведеної в рамках досудового розслідування кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України ОСОБА_4 отримала в результаті вище вказаної події тілесні ушкодження, які належать до тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_4 настала від сполучної травми тіла. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_4 є причинний зв`язок.

Постановою слідчого СУ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майора поліції Мазура Юрія Андрійовича, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000383 від 11 серпня 2021 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с. 12 на звороті, 13-14).

Вищевказані обставини підтверджуються постановою про закриття кримінально провадження №:0000383 від 29 листопада 2021 року (а.с. 12 (на звороті) - 14) та свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 (а.с. 14 (на звороті).

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, синові потерпілої ОСОБА_2 було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "MAN TGA 18.400", реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204614924, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ (а.с. 22).

Позивач заявив вимоги до відповідача про відшкодування :

72 000,00 грн. в рахунок відшкодування 100% частки моральної шкоди завданої позивачу (відповідно до п 27.3. ст.27 Закону №1961-ІV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (6000,00х12=72 000,00грн.));

12900,00 грн. та 2400, 00 (які не перевищують 12 мінімальних зарплат) в рахунок відшкодування витрат на поховання потерпілої.

13 січня 2021 року, Відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі. Своє рішення Страховик обґрунтував тим, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу, про що повідомив позивача, листом № 135/4 від 13 січня 2021 року (а.с. 26 (на звороті)).

Матеріалами справи також встановлено, що до складу сім`ї загиблої у ДТП ОСОБА_4 входили:

батько - ОСОБА_5 ;

мати- ОСОБА_6 ;

чоловік - ОСОБА_7 ;

син - ОСОБА_2 .

Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище потерпілої ОСОБА_4 ), батьками останньої являються: ОСОБА_5 , який відповідно до наданої позивачем заяви від 16 лютого 2022 року та фото надгробного памятника вищевказаного ОСОБА_5 - помер до настання ДТП (а.с. 17, 18);

Мати - ОСОБА_6 , яка відповідно до свідоцтва про смерть померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16 на звороті).

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище потерпілої ОСОБА_4 ) чоловіком останньої, являється ОСОБА_7 , який як вбачається із свідоцтва про смерть останнього помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 19).

Відповідно до наданої Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (м.; Львів) відповіді №,-1532/21.3-26 від 02 грудня 2021 року "Актового запису пре розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не виявлено, відмітка про розірвання шлюбу у актовому записі відсутня" (а.с. 19 на звороті).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 батьками останнього є ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с. 20).

Відтак, особою, яка має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є її син ОСОБА_2 (позивач по справі).

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі: з 1 січня - 6 000,00 грн.

З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить: 72 000,00 грн. виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування.

Враховуючи викладене позивачу як сину померлої ОСОБА_4 належить 100% страхового відшкодування спричиненої моральної шкоди у зв`язку із смертю останньої.

Отже, частка позивача, на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3. Закону, дорівнює: 72 000,00 грн.

Щодо відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника згідно пункту 27.4. статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року №1961-ІV: "Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку".

Позивач поніс витрати на поховання потерпілого у розмірі: 12 900,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибутково касового ордера №28 від 12 серпня 2021 року (а.с. 20 (на звороті)); 2 400,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибутково касового ордера від 13 серпня 2021 року (а.с. 21 (на звороті)).

Отже, загальний розмір відшкодування витрат позивача на поховання становить: (12 900,00 грн. + 2 400,00 грн.) = 15 300,00 грн., що не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, які на думку суду підлягають до задоволення.

Відтак, судом не приймаються до уваги заперечення зазначенні відповідачем у його відзиві на позов, та його посилання на поравову позицію висловлену у постанові ВС у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2020 року у справі №532/1374/18, оскільки дана правова позиція спростовується постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.04.2022 року у справі №184/1461/20-ц, а тому останній висновок Верховного Суду є пріоритетним як за датою постановлення, так і за правовим змістом щодо даного виду спорів.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 18 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, але, оскільки позивачем не надано розрахунку надання послуг та доказів сплати судових витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги, суд вважає за необхідне в задоволенні даної позовної вимоги відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 223, 258 - 259, 263-265, 268, 273, 352, 351, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.23, 999, 1166 - 1168, 1187 ЦК України, ст.ст.3, 5, 6, 21, 23, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства "Страхова компанія "Вусо"", м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 : 72 000 (сімдесят дві тисячі) гривень 00 копійок - страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смерті потерпілої; 15 300 (п`ятнадцять тисяч триста) гривень 00 копійок - страхового відшкодування витрат на поховання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 18.07.2022 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя Вальчук В. В.