ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2818/22

Провадження № 22-ц/4820/1076/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю апелянта та його представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2022 року, суддя Павловська А.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив :

В лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 14.06.2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від якого у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю. Спору щодо місця проживання дитини немає. Просила суд шлюб розірвати у зв`язку з тим, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння та повага, спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя. Зазначила, що подружні відносини між сторонами припинені з січня 2021 року. Просила строк на примирення не надавати, оскільки відповідач відносно неї вчинив фізичне насильство.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.04.2022 року позов задоволено, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис за № 744. Вирішено питання судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з визнання позову відповідачем та наполягання позивача на розірванні шлюбу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду змінити та виключити з мотивувальної частини зазначення обставин щодо застосування ним відносно ОСОБА_2 насильства та визнання ним позову повністю. Зазначив, що фізичне насильство не застосовував, а позов визнав частково, заперечивши щодо застосування ним насильства відносно ОСОБА_2 , на що суд першої інстанції уваги не звернув.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач в суд не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у відповідності з вимогами процесуального закону.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2019 року, мають спільного сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-9).

В лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

10.03.2022 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому визнав позов в частині вимог позивача про розірвання шлюбу. Стосовно підстав позову заперечив та вказав, що спільне господарство припинилось у січні 2022 року. Також ОСОБА_1 заперечив, що він вчиняв щодо ОСОБА_2 фізичне насильство. Зазначив, що спір щодо спільного майна сторін та місця проживання спільної дитини існує (а.с. 41-43).

Переглядаючи судове рішення колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не оскаржує висновок суду про розірвання шлюбу, а фактично ставить питання про зміну рішення в його описовій частині. В той же час апелянт вказав на те, що рішення підлягає зміні саме у мотивувальній частині.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.10, 11 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, № 11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило в інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно з положеннями ст. 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У вступній частині рішення зазначаються: 1) дата і місце його ухвалення; 2) найменування суду; 3) прізвище та ініціали судді або склад колегії суддів; 4) прізвище та ініціали секретаря судового засідання; 5) номер справи; 6) ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи; 7) вимоги позивача; 8) прізвища та ініціали представників учасників справи. В описовій частині рішення зазначаються: 1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача; 2) заяви, клопотання; 3) інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо). У мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність правових підстав для зміни рішення шляхом виключення з нього посилання на те, що відповідач ОСОБА_1 застосував відносно позивача ОСОБА_2 насильство не приймаються судом до уваги, оскільки зазначення про цю обставину в описовій частині рішення є викладом позиції позивача, про яку остання зазначила в поданій позовній заяві. Неналежне, на думку відповідача, обґрунтування предмету та підстав позову та виклад позивачем своєї позиції не може бути підставою для зміни рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності зміни рішення в частині зазначення в ньому того, що відповідач визнав позов в частині розірвання шлюбу, але не в частині вчинення щодо позивача фізичного насильства, також є необґрунтованими, оскільки предметом позову у даній справі є вимоги позивача про розірвання шлюбу, які відповідач у своєму відзиві визнав. Не зазначення судом обставин щодо заперечення відповідача у поданому ним відзиві факту застосування до позивача фізичного насильства, часу припинення шлюбних відносин, спору про місце проживання дитини для розгляду даної справи правового значення не мають, судом не досліджувалися та не встановлювались і жодним чином на вирішення питання про розірвання шлюбу не вплинули.

Доводи скарги фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 зі змістом описової частини судового рішення, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 липня 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова