Справа № 302/575/22
№ 2/302/194/22
Номер рядка звіту 67
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

18.07.2022 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді КривкаВ. П

з участю: секретар с/з Гажук Н.В.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник позивача - адвокат Субота М.І.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Колочавська сільська рада - орган опіки і піклування про розірвання шлюбу і визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком,-

В С Т А Н О В И В:

30.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтував так.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 28.04.2017 в Міжгірському РВ ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області про що складено відповідний актовий запис № 18 в книзі реєстрації шлюбів. Від шлюбу у них народився ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_3 . Причиною розірвання шлюбу позивач вказав розходження поглядів на сімейне життя, спільне майбутнє, що призводить до взаємних образ. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам дитини сторін. За цих підстав позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою.

Дружина позивача є громадянкою України, їх син ОСОБА_3 має громадянство України. Позивач просить після розірвання шлюбу визначити місце проживання дитини з ним, як батьком. Позивач в змозі забезпечити дитину належними умовами проживання та виховання.

Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16.06.2022 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечення, щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом, від сторін до суду не надходили.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали, просять такий задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 заявлений до неї позов визнала повнюстю. Додатково пояснила, що вона є громадянка РФ, має ще одну старшу дитину - дочку, яка також є громадянкою РФ. Вона з дочкою проживає в м.Ужгороді, а менший син ОСОБА_3 фактично проживає з батьком в с.Колочава Хустського району, оскільки вона спільно з позивачем у шлюбі не проживає вже тривалий час.

Представник третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування виконавчого комітету Колочавської с/ради - сільський голова В.Худинець подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить врахувати під час розгляду справи Висновок про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 органу опіки та піклування Колочавської с/ради.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, та позов ОСОБА_1 задовольнити повністю виходячи з такого.

Згідно Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 28 квітня 2017 року у Міжгірському районному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області, про що в книзі реєстрації шлюбу 28.04.2017 зроблено актовий запис за № 18. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_1 ; дружини - ОСОБА_2 .

Сторони в судовому засіданні визнали, що вони спільно у шлюбі не проживають, шлюбних відносин та стосунків з ознаками сім`ї не підтримують. Фактично проживають в різних населених пунктах, за різними адресами. Жодна із сторін не заявила клопотання про вжиття судом заходів для примирення у шлюбі.

Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

За наведених обставин, суд, вважає, що відновлення шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки жодна сторона не бажає примирення у шлюбі. Встановлене дає підстави визнати, що подружнє життя сторін фактично припинене і застосувати ст.ст.112, 113 СК України.

Позивач ОСОБА_1 просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним як батьком, що відповідачкою ОСОБА_2 не заперечено.

З довідки ФОП ОСОБА_8 від 30.05.2022 вбачається, що позивач ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_8 на посаді експедитора з 17.07.2012 згідно трудового договору № 3, зареєстрованого у Міжгірському РЦЗ. Оклад ОСОБА_1 станом на 30.05.2022 становить 14500 грн.

Згідно Висновку про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Колочавської с/ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Цей висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 07.06.2022 № 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За приписами ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Положеннями частин 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Отже, з аналізу вищенаведеного вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з батьком, що визнано відповідачем, добросовісне виконання позивачем ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення сина усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, бажання самої дитини на проживання з батьком, згоду матері на проживання малолітньої дитини з батьком, переконують суд про обґрунтованість позову та визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, з батьком - позивачем ОСОБА_1 .

При цьому, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача ОСОБА_2 спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх материнських прав та обов`язків стосовно сина, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останнього з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно нього та участі у його вихованні.

Судових витрат до стягнення чи повернення стороною позивача не заявлено.

Керуючись ст.ст.200 ч.3, 206 ч.4, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнання позову відповідачем прийняти .

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (громадянин України, РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ) і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (громадянка РФ, РНОКПП - НОМЕР_3 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ), який зареєстрований 28.04.2017 в Міжгірському відділенні ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області за актовим записом № 18.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Міжгірський районний суд Закарпатської області, відповідно до положень п. 15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України.

Повне рішення складено 28.07.2022.

Суддя: В. П. Кривка