Справа №718/1390/22
Провадження №2/718/366/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2022 року м. Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді Мізюка В.М.

секретаря Харабара А.О.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу № 718/1390/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Мамаївської сільської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини , -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Мамаївської сільської ради, в якому просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.05.2015 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Мамаївської сільської ради, Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 10.

За час перебування у шлюбі, у них народився син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який поживає з позивачем. Стосунки з дружиною погіршились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, через різні погляди на життя та різні характери. Сімейні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Шлюб існує лише формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини.

Разом з тим, вказує на те, що спільно сторони не проживають близько одного року, а відповідач вже як 4 місяці ділить спільний побут з іншим чоловіком.

На даний час він разом з дитиною проживає в будинковолодінні по АДРЕСА_1 . Дитина має власну кімнату та повністю забезпечена всім необхідним, так як він працює та забезпечує сина. Відповідачка не має місця постійного проживання, не має власного доходу, не працевлаштована офіційно, а відтак не зможе створити умов для нормального розвитку та навчання дитини. Вважає, що в інтересах сина проживати саме з ним і надалі, а не з матір`ю, так як він є матеріально забезпеченим, працевлаштованим та має у власності житло. Вважає, що проживання дитини з ним не позбавляє відповідачку можливості спілкуватися з сином та приймати участь у її вихованні.

Відповідачка відзиву на позовну заяву не подала.

Заяви, клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08.07.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.07.2022 (а.с. 21).

13.07.2022 року за заявою представника позивача адвоката Стоцького Р. відкладено підготовче засідання на 18.07.2022 року. (а.с. 26)

У підготовче судове засідання 18.07.2022 сторони не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 скерував на адресу суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 скерувала до суду заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком, визнала повністю.

Представник служби усправах дітей Мамаївської сільської ради Ліска Н. подала до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності.

При цьому надала суду Акт обстеження умов проживання дитини від 14.07.2022 та просила приєднати до матеріалів справи.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1. ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Крім того, ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено шлюб 14.05.2015 року, який зареєстрований у виконавчому комітеті Мамаївської сільської ради, Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 10, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.07.2022 року (а.с.13).

Під час зареєстрованого шлюбу у сторін народилася дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 21.03.2016 року, батьком вказаний позивач ОСОБА_1 , а матір`ю відповідачка ОСОБА_2 (а. с. 15).

З наданого суду Акту обстеження умов проживання, складеного начальником служби у справах дітей Мамаївської сільської ради у складі комісії від 14.07.2022, проведено обстеження умов проживання дитини за адресою АДРЕСА_1 . При цьому встановлено, що житло складається із 2 кімнат , загальною площею 80 кв.м, в хаті зроблено ремонт, кімнати облаштовані відповідними меблями, в наявності є побутова техніка. Умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: дитина має окрему кімнату, однак проживає з батьком. Забезпечена всім необхідним одягом, взуттям, продуктами харчування, засобами гігієни, іграшками тощо. В користуванні є земельна ділянка, яка обробляється.

Також встановлено, що в ході розмови дитина зазначила, що любить батька, батько з ним часто ходить на прогулянки, купляє солодощі, грається з ним.

З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що мати позивача - ОСОБА_5 є власником будинку по АДРЕСА_1 (а.с.16)

Згідно свідоцтва про реєстрацію т/з серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником автомобіля Опель Антара, д. н. з. НОМЕР_4 . (а.с.17)

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 09.02.2022 ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність (а.с.20)

Згідно копій довідок (сертифікату), вбачається, що ОСОБА_1 не перебуває на спеціальних обліках у наркологічному диспансері. (а.с.22)

Норми права, які застосував суд.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.3ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України.

Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За нормами ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Зі змісту пункту 1 статті 9 Конвенції вбачається, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення частини 1 статті 3, статті 9 Конвенції про права дитини, частини 2, 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Мотиви з яких виходив суд та оцінка суду.

Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права.

Суд прийшов до висновку, що сторони на момент розірвання шлюбу фактично припинили шлюбні відносини, втратили почуття любові, між ними відсутнє взаєморозуміння. Сторони не мають наміру зберегти свою сім`ю. На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть вже на протязі року і примирення між ними стало неможливим.

Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися та зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, позивач просить розірвати шлюб, а відповідачка позов визнала, погодившись на розірвання шлюбу, за таких обставин шлюб слід розірвати.

Пунктом 14 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від21.12.2007року №11«Про практикузастосування законодавствапри розглядісправ проправо нашлюб,розірвання шлюбу,визнання йогонедійсним таподіл спільногомайна подружжя» визначено,що увипадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди проте, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами те, що після того, як сторони почали проживати окремо, дитина залишилась проживати та на даний час проживає із батьком та ним створені всі умови для проживання та виховання дочки, батько здійснює опіку над дитиною, доглядає її, та піклується про її стан здоров`я, духовний та моральний розвиток.

Дану обставину також і підтверджує служба у справах дітей, якою було досліджено житлово-побутові умови проживання батька та дитини, встановлено наявність у батька житла та постійного місця роботи з відповідними доходами.

Таким чином, аналізуючи в сукупності достовірно встановлені судом докази, враховуючи характеристики обох батьків, прихильність дитини до батьків, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають і стотне значення, а також те, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти визначення місця проживання дитини з батьком, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позову в частині визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком.

На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 114-115, 141, 160 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81-82, 200, 206, 211, 247,263-265, 267-268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Мамаївської сільської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Шлюб, який зареєстрований 14.05.2015 року, у виконавчому комітеті Мамаївської сільської ради, Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 10, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвати.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_1 .

Судове рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Мізюк В.М.