Провадження №2/523/1936/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

за участю секретаря Дзюба Г.І.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача Сокуренко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача -Державної казначейської служби України

про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю службової особи слідчого органу, -

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача -Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю службової особи слідчого органу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так позивач є потерпілим у кримінальному провадженні № 0008849, розслідування якого здійснюється понад 8 років (з 8.08.2013 р. по теперішній час ) за фактом незаконного відчуження майна посадовими особами Кредитної спілки "Україна" за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 191, ч.4 ст.358, ч. 1. ст.388, ч.1 ст. 361-1, ч.1 ст.161, ч.2ст. 209 КК України. Позивач стверджує, що його законні інтереси як потерпілого і цивільного позивача у даному кримінальному провадженні не були захищені слідчими СУ ГУНП в Одеській області всупереч Конституції і КПК України. Більш того, використаний правовий засіб захисту порушеного права, у його ефективності чиниться перешкода, що підтверджується наступними фактами. Зокрема, у забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м.Одеси від 22.06.2017 р. накладено арешт на кошти і рухоме майно посадових осіб КС «Україна на розмір, що відповідає завданій майновій шкоді. Невиконання даного судового рішення, з оскарженням бездіяльності слідчого, ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 10.04.2018 р. слідчого зобов`язано виконати ухвалу цього ж суду від 22.06.2017 p..

Позивач подав клопотання до слідчого СУ ГУНП в Одеській області Парастюк І.Є. від 16.02.2021 р. та вимагав надати процесуальне рішення з виконання ухвали Приморського райсуду м. Одеси від 22.06.2017 р. та 10.04.2018 p., а також процесуальних рішень щодо продовження строків досудового слідства вказаного кримінального провадження. Однак відповіді на подане клопотання позивач не отримав, у зв`язку з чим, вимушений був оскаржити бездіяльність слідчого до суду.

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 20.04.2021 р. скаргу на бездіяльність слідчого задоволено та зобов`язано уповноважену особу СУ ГУНП в Одеській області розглянути клопотання позивача та повідомити про результат прийнятого процесуального рішення.

За твердженням позивача, до теперішнього часу ухвала слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 20.4.2021 р. невиконана, що є порушенням його прав, визначених Конституцією і законами України.

Бездіяльність слідчих СУ ГУНП в Одеській області, яка чиниться упродовж тривалого часу, спонукала на чисельні звернення до суду у захисті порушеного права. Оскарження цієї бездіяльності потребувало значного часу та зусилля, що позначалося на втомі, втраті спокійного ритму життя та в життєвих стосунках з оточуючими. Невиконання ухвалених судових рішень, які являлися обов`язковими до виконання, викликали обурення і гнів від свідомого ігнорування чинного законодавства слідчими, пригнічувало душевний стан, призводило до депресії і як внаслідок цього негативно впливало на стан здоров`я.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000 гривень.

Позиція відповідача.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеської області позовні вимоги не визнав у повному обсязі та подав відзив на позовні вимоги наступного змісту. Так відповідач не визнає той факт, що на його адресу надходило клопотання позивача від 16.02.2021 року в порядку статті 220 КПК України, в рамках кримінального провадження №0008849. Більш того, відповідно до інформації наданої представнику Головного управління, 20.02.2021 року на адресу позивача була направлена відповідь за результатом розгляду раніше направленого ним клопотання, якому присвоєний вихідний номер №4/1-вх1526. Відповідач також посилається на те, що відповідач не отримував повідомлення щодо розгляду Київським районним судом м. Одеси скарги на бездіяльність слідчого, а також копія ухвали Київського районного суду міста Одеси від 20.04.2021 року по справі №947/9220/21 не надходила на адресу Головного управління та безпосередньо до слідчого. В зв`язку з чим, відсутні зв`язок між діями (бездіяльністю) слідчого та обставинами, які викладає позивач. Окрім того, відповідач посилається на те, що в межах кримінального провадження №0008849, слідчим вчинявся повний комплекс слідчих (розшукових) дій. Представник відповідача також вважає, що до цивільного позову не було надано жодного документу, який дійсно підтверджує той факт, що позивачу була завдана моральна шкода. Твердження позивача про заподіяння моральної шкоди необґрунтовані.

Представники Державної казначейської служби України письмових пояснень щодо позовних вимог не подавали.

Пояснення сторін в судовому засіданні.

Позивач в судовому засіданні підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві, а також пояснив, що йому, до теперішнього часу, не надходила письмова відповідь від слідчого на його клопотання від 16.02.2021р., а також щодо виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 20.04.2021 року. За думкою позивача, слідчий відділ ГУНП в Одеській області неналежним чином проводіть слідчі дії в межах кримінального провадження, а саме в частині забезпечення майнових прав потерпілих осіб.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, а також пояснив, що позивачу була направлена письмова відповідь на його клопотання, які раніше надходили на адресу слідчого. В той же час, відповідь була направлена звичайним поштовим відправленням, оскільки були відсутні кошти на направлення рекомендованою кореспонденції. Окрім того, слідчому взагалі не було відомо про існування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 20.04.2021 року, оскільки не було інформації про розгляд скарги позивача.

Представники Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілим та цивільним позивачем у кримінальному провадженні № 0008849, розслідування якого здійснюється понад 8 років (з 8.08.2013 р. по теперішній час ) за фактом незаконного відчуження майна посадовими особами Кредитної спілки "Україна" за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 191, ч.4 ст.358, ч. 1. ст.388, ч.1 ст. 361-1, ч.1 ст.161, ч.2ст. 209 КК України.

Вищевказаний факт підтвердив в судовому засіданні представник відповідача, а отже даний факт, в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2017р. клопотання ОСОБА_1 було задоволено та було накладено арешт на кошти і рухоме майно посадових осіб КС «Україна» відносно яких відкрито кримінальне провадження № 00008849 на розмір співрозмірний завданій майновій шкоді за пред`явленим цивільним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2018р. було визнано бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Одеській області Ревенко Г. М. щодо невиконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2017 року, якою накладено арешт на кошти і рухоме майно посадових осіб КС «Україна» відносно яких відкрито кримінальне провадження № 00008849 на розмір співрозмірний завданій майновій шкоді за пред`явленим позовом, а також зобов`язати слідчого, в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження № 00008849 виконати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2017 року.

16.02.2021р. позивач подав клопотання до слідчого СУ ГУНП в Одеській області Парастюк І.Є. та вимагав надати процесуальне рішення з виконання ухвал Приморського райсуду м. Одеси від 22.06.2017 р. та 10.04.2018p., а також копій процесуальних рішень щодо продовження строків досудового слідства вказаного кримінального провадження.

Позивач стверджує, що відповіді на подане клопотання не отримував, не зважаючи на те, що слідчому були відомі всі його анкетні відомості.

Відповідач в якості доказу надання відповіді на клопотання позивача, яке було подано 16.02.2021р. до слідчого СУ ГУНП в Одеській області Парастюк І.Є. надав копію листа від 20.02.2021р. №4/1-вх. 1526, в якому на ім`я ОСОБА_1 надавалась довідка про вчинення слідчих дій у кримінальному провадженні. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що відповідь була направлена звичайним поштовим відправленням, оскільки були відсутні кошти на направлення рекомендованою кореспонденції.

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 20.04.2021 р. по справі №947/9220/21 скаргу на бездіяльність слідчого задоволено та зобов`язано уповноважену особу СУ ГУНП в Одеській області розглянути клопотання позивача та повідомити про результат прийнятого процесуального рішення. У вищевказаній ухвали слідчим суддею було встановлено, що клопотання ОСОБА_1 , яке було подано 16.02.2021р. до слідчого СУ ГУНП в Одеській області Парастюк І.Є. не розглянуто.

Оцінка наданих сторонами доказів.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, суд вважає доведеним факт бездіяльності слідчого СУ ГУНП в Одеській області Парастюк І.Є. щодо ненадання відповіді на клопотання ОСОБА_1 від 16.02.2021р..

В судовому засіданні також встановлено, що відсутні докази того, що позивач отримав відповідь на клопотання позивача, яке було подано 16.02.2021р. до слідчого СУ ГУНП в Одеській області Парастюк І.Є., а також доказів виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 20.04.2021 р. по справі №947/9220/21, якою зобов`язано уповноважену особу СУ ГУНП в Одеській області розглянути клопотання позивача та повідомити про результат прийнятого процесуального рішення.

Спірні правовідносини регулюються наступними обставинами.

Так, відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 3 Постанові Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач в позовних вимогах стверджує, що в результаті небажання посадових осіб правоохоронного органу діяти у спосіб визначений законодавством, це позначалося на погіршенні його самопочуття, підвищенню артеріального тиску від нервового перенапруження, а також наявністю проявів депресії, що негативно впливали на здоров`я.

Суд в цьому контексті враховує той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 20000 грн., а тому вважає за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2500 грн.

Керуючись ст.ст.2,5,10,12,258,259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача -Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю службової особи слідчого органу задовольнити частково.

2.Стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області (ідентифікаційний код 40108740)

на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 )

моральну шкоду у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду в 30 -ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено та підписано 20.07.2022