ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/11628/21

Провадження № 22-ц/4820/220/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Козак І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/11628/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2021 року (повне судове рішення складено 05 листопада 2021 року, суддя Заворотна О.Л.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначав, що 17.11.2020 Верховний Суд у складі другої судової палати Касаційного цивільного суду виніс постанову у справі №686/10710/18, якою залишив його касаційну скаргу без задоволення. Позивач вважає, що цим судовим рішенням йому завдано непоправної моральної шкоди, адже рішення не є актом правосуддя, являється доказом геноциду корінного народу планети споконвічних українців, оскільки спотворює право, так як ухвалена постанова прийнята зі зловживанням свободою, якою володіє суддя у сфері прийняття рішень з питань тлумачення права. ОСОБА_1 вказує, що завдана йому моральна шкода є наслідком порушення його прав, що проявилася у моральних стражданнях, які він переніс під час читання незаконного рішення та усвідомлення витонченого катування правосуддям його як споконвічного українця, приниження його честі та гідності, що змусило позивача витрачати свій час з його життя для поновлення своїх прав. Позивач вважає, що заявлений розмір моральної шкоди сформований за його внутрішнім переконанням внаслідок спричинених душевних страждань, а тому просив суд стягнути з Держави Україна на свою користь 10 000 000 000 грн моральної шкоди, завданої йому незаконною постановою Верховного Суду у справі №686/10710/18.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 28 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на його незаконність. Апелянт вказує, що спір між ним та Державою Україна розглянуто неповажним та несправедливим судом, адже право представляти відповідача має виключно керівник державного органу, а не різного роду підписанти без належних повноважень, оскільки відповідачем є Держава Україна, а не орган державної влади, який тільки здійснює процесуальне представництво відповідача. Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не дотримався строків розгляду його позову, що визначений ЦПК України, а тому порушив вимоги ст.ст. 189 та 210 ЦПК України. Апелянт посилається на те, що відповідачем не надано жодного належного, допустимого, достовірного чи достатнього доказу про те, що невиконанням рішення суду не спричинено йому моральної шкоди або що розмір заявленої шкоди не є співмірним завданим йому моральним стражданням. Крім того, судом не вирішено питання судових витрат.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Верховний Суд погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Представник вказує, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, тощо можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами та шляхом звернення до компетентних органів, а не шляхом оскарження їх дій до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом. Також, представник вважає, що в порушення вимог ст.ст. 12, 77, 79, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не навів фактичних обставин та не надав доказів, що б свідчили про заподіяння йому Верховним Судом, як представником Держави Україна моральної шкоди, розмір її не обґрунтував, в чому полягала незаконність дій чи бездіяльності Верховного Суду, що не пов`язані із здійсненням правосуддя не зазначив.

Учасник справи та представник учасника справи до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року у справі №686/10710/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області, Прокуратури Хмельницької області, Головного управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування шкоди, що набрало законної 11 грудня 2018 року, в задоволені позову відмовлено.

17 листопада 2020 року Верховний Суд в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду виніс постанову в справі №686/10710/18, якою залишив касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року залишено без змін.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із недоведеності ОСОБА_1 факту заподіяння йому моральної шкоди та причинно - наслідкового зв`язку між прийняттям судового рішення та настанням шкоди.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду.

Так, статтею 56 Конституції України, кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Стаття 1174 ЦК України, на яку у позовній заяві послався позивач, є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Велика Палата Верховного у постанові від 12.03.2019 по справі № 920/715/17 вказала, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України, у цьому виді деліктних зобов`язань саме на позивача покладається обов`язок довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.

Тому, правильними є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не доведено наявність обов`язкових складових цивільноправової відповідальності та не доведено завдання йому моральної шкоди через винесення Верховним Судом судового рішення, а сам факт прийняття Верховним Судом постанови про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 та залишенням без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року не свідчить про завдання йому шкоди зі сторони Держави Україна.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до вірного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Крім того, обґрунтованим та мотивованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач безпідставно відніс Верховний Суд до учасників справи як представника відповідача - Держави Україна, адже в силу положень розділу VІІІ «Правосуддя» Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд не наділений повноваженнями представляти державу у суді за позовами про відшкодування шкоди, завданої під час здійснення правосуддя, в тому числі внаслідок ухвалення неправильного судового рішення. А виходячи з аналізу положень ст. 2, ч. 1 ст. 170, ст. 1176 ЦК України та ст. 48, ч. 4 ст. 58 ЦПК України відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі здійснення правосуддя, може бути лише держава, яка у цивільному судочинстві бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що публічний спір між позивачем та Державою України розглянуто неповноважним та несправедливим судом, оскільки право представляти відповідача має виключно керівник державного органу, а не підписанти без належних повноважень, оскільки відповідачем є Держава Україна, а не державний орган, судова колегія вважає їх безпідставними.

Так, зазначена справа розподілена у відповідності до чинного законодавства, а голослівне посилання ОСОБА_1 , що цю цивільну справу розглянуто саме неповноважним та несправедливим судом не є підтвердженням цих обставин, а тому відсутні обов`язкові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Зазначені доводи фактично зводяться до власного трактування ОСОБА_1 норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції не врахував положенням ЦК України, що закріплюють презумпцію вини особи, яка вчинила правопорушення не заслуговують на увагу.

Так, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення застосовано вірні норми матеріального права, а саме положення ст. ст. 22, 1173, 1174, 1176 ЦК України і суд прийшов до правильного висновку про те, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, її розмір і протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а на відповідача саме наявність чи відсутність вини у заподіянні шкоди.

І оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані сторонами докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем позовних вимог.

Разом з тим, заслуговують на увагу посилання апелянта на порушення судом першої інстанції строків розгляду справи, однак це процесуальне порушення не є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення і не призвело до невірного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень процесуального закону, що б були підставою для скасування оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, тому відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 липня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай