ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1051/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №701/281/22 Категорія: 31002000 Костенко А. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_2

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 08 червня 2022 року, постановлене під головуванням судді Костенка А.І., в приміщенні Маньківськоого районного суду Черкаської області 08.06.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

25.05.2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обгрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що з 11 серпня 2018 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Шлюб зареєстровано Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 11.08.2018 року зроблено відповідний актовий запис за № 34, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила сина - ОСОБА_3 , батьком якого є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується даними запису у свідоцтві про народження дитини.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідач ОСОБА_2 добровільно коштів на утримання та виховання дитини надавати не бажає, що змусило позивача звернутись з відповідним позовом в суд.

ОСОБА_1 просить прийняти рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи стягнення з дня подання заяви.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 08 червня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , працюючого директором КП "Добробут" вул. Київська, 75, смт. Глеваха, Фастівський район, Київська область), аліменти на утримання дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої та жительки АДРЕСА_2 ), в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25.05.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , працюючого директором КП "Добробут" вул. Київська, 75, смт. Глеваха, Фастівського району, Київської області), судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп. (дев?ятсот дев?яносто дві гривні 40 копійок) на рахунок (IBAN) UA0026001 (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код за , Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник ОСОБА_2 вказує, що оскаржуване рішення вимогам закону відповідає не повністю.

В апеляційній скарзі зазначається, що відповідач ОСОБА_2 з моменту народження сина добровільно, на підставі домовленості з позивачем ОСОБА_1 , систематично забезпечує сина всім необхідним, в тому числі, продуктами харчування, одягом, взуттям, ліками, іграшками, тощо. Таким чином, позивач ОСОБА_1 вводить в оману суд, стверджуючи, що ОСОБА_2 не бажає добровільно надавати кошти на утримання та виховання дитини.

Разом з тим, скаржник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що згідно даних довідки про доходи Комунального підприємства «Добробут» Глевахівської селищної ради від 30.06.2022 року № 0000-000004, сукупний дохід відповідача ОСОБА_2 за період з 01.07.2021 року по 30.06.2022 року складає 183180,39 грн., а середня сума до виплати на місяць після утримань складає 14100 грн.

Таким чином, він вважає, що згідно з оскаржуваного судового рішення до стягнення підлягає щомісячна сума в орієнтовному розмірі 14100/4=3525грн.

Проте, скаржник ОСОБА_2 вважає, що вищевказаної суми недостатньо і бажає сплачувати тверду грошову суму 5000 грн. на місяць.

Отже, у зв`язку із об`єктивною потребою дитини ОСОБА_3 у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на думку скаржника, підлягають аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн., щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів є більшим, ніж вказано в оскаржуваному судовому рішенні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 08 червня 2022 року в частині визначення розміру аліментів, визначивши аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

За встановлених судом обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про розгляд справи у порядку письмового провадження без участі сторін на підставі наявних у справі доказів згідно вимог цивільно процесуального закону.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дитини у частці, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, зазначивши, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Крім того, суд першої інстанції враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Шлюб зареєстровано Києво-Святошенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 11.08.2018 року зроблено актовий запис за № 34, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_3 , батьком якого є відповідач ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, на що посилається позивач, відповідач ОСОБА_2 добровільно коштів на утримання та виховання дитини ОСОБА_3 надавати не бажає, хоча відповідач ОСОБА_2 стверджує, що добровільно надає допомогу позивачу на утримання сина, та не заперечує проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно на утримання сина.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач ОСОБА_2 не приділяє належної уваги своїй дитині, не дбає про їх матеріальне благополуччя та розвиток, практично не займається утриманням дитини.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 вказує на необхідність отримання матеріальної допомоги від відповідача ОСОБА_2 на утримання спільного неповнолітнього сина, так як вона сама не в змозі забезпечити належне утримання дитини, посилаючись, на встановлений законодавством обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття .

Частиною 3 статті 51 Конституції України визначено, що сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статей 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх праві не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров?я та матеріальне становище дитини; стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому, слід враховувати, що у разі спору, суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років : з січня 2100 грн., з 1 липня - 2201 грн. з грудня - 2272, віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2618 грн., з 1 липня - 2744 грн., з 1 грудня 2833 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 просила стягнути аліменти з відповідача ОСОБА_2 на утримання дитини сина ОСОБА_3 в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання позову 25.05.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору згідно стаття 3 ЦПК України. Оскільки процесуальним законом районному суду заборонено виходити за межі позовних вимог, тому судове рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам статей 263-265 ЦПК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що, розглядаючи справи в межах заявлених позовних вимог у даних правовідносинах, у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин) та позбавляє можливості ініціювати судове провадження.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивач ОСОБА_1 просила суд про стягнення 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини.

Разом з тим, як зазначалося вище у відповідності до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, правий аналіз вищевказаної норми зводиться до того, що позивачу надається право вибору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів у частці від доходу (матері, батька) або/чи у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги позивача в повному обсязі, але з даним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2 , оскарживши рішення суду в апеляційному порядку, оскільки відповідач вважає, що сума яка стягнута судом першої інстанції на користь позивача ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 є такою, що не відповідає потребам дитини у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку. Однак, відповідача ніхто не позбавляє право сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж визначено судом та надавати матеріальну допомогу дитині у зв`язку із його потребами та матеріальними можливостями відповідача у більшому розмірі, але не менше, чим визначив суд.

Так, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути саме у частці аліменти на утримання сина, визначивши їх у розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, а не тверду грошову суму, як просить відповідач, тому районний суд обґрунтовано задовольнив вимоги позивача.

Суд апеляційної інстанції не може за вимогою скаржника в апеляційній скарзі задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 та змінити розмір аліментів із частки на тверду грошову суму, оскільки вийде за межі позовних вимог позивача та порушить вимоги матеріального права, оскільки лише позивач наділений таким правом, приймаючи до уваги положення ч. 3 ст. 181 СК України, в якій чітко визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази, обставини справи, встановлені судом, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком районного суду, який прийшов до вірного, обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, пославшись, що розмір аліментів, який просить позивач стягнути на її користь з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, є обґрунтованим, доведеним, розумним та справедливим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини до повноліття дитини, підлягають задоволенню.

Отже, вказані обставини та доводи сторін були належним чином перевірені, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, дана належна оцінка доказам, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 , які є безпідставними та необґрунтованими, не спростовують висновків суду, а тому не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідачем ОСОБА_2 до апеляційної скарги не надано доказів, які підтверджують, що ОСОБА_2 добровільно сплачує аліменти та матеріально допомагає дитині, як посилається в апеляційній скарзі скаржник.

Крім того, наміри ОСОБА_2 сплачути аліменти в більшому розмірі, ніж стягнуто судом першої інстанції, у твердій грошовій сумі 5000 грн., колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне вказати, що рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 08.06.2022 року ніяким чином не перешкоджає відповідачу ОСОБА_2 забезпечувати додатково матеріально власну дитину.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи нічим не підтверджено та не наведено підстав, визначених у ст. 376 ЦПК України, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у справі.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів, тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 08 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишити без змін.

Судові витрати залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков