Справа № 497/1338/2021
Провадження № 2/497/23/22
19.07.2022 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Раца В.А.,
секретаря судового засідання - Божевої І.Д.,
за участю позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку загального позовного провадження, в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні,
27.07.2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернулися до суду з цим позовом та просять постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на їх користь заборгованість по заробітній платі, а саме: ОСОБА_1 - 3 900,00 грн., ОСОБА_3 - 3 900,00 грн., ОСОБА_4 - 2 650,00 грн., ОСОБА_6 - 5 100,00 грн., ОСОБА_7 - 3 900,00 грн., ОСОБА_8 - 3 900,00 грн., ОСОБА_9 - 6 600,00 грн.; а також стягнути середній заробіток на користь кожної за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.
Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони звільнені працівники Кубейської сільської ради, а саме ОСОБА_1 у період з 1 січня 2021 року по 29 червня 2021 року знаходилася у трудових відносинах з Кубейською сільською радою. 29 червня 2021 року була звільнена на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Вказаним розпорядженням про звільнення, було також передбачено проведення розрахункових виплат, які належать виплатити при звільненні. В день її звільнення, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України. ОСОБА_1 зверталася до відповідача з заявами зверненнями щодо роз`яснення причини відсутності остаточного розрахунку та письмового повідомлення про розмір сум, але відповіді були без належного та вичерпного роз`яснення. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 19 робочих дні, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки на користь ОСОБА_1 в розмірі 3 930,91 грн. Також під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була призначена премія, з нагоди свята Дня Конституції України на підставі Розпорядження № 147-К від 22 червня 2021 року «Про преміювання працівників апарату Кубейської сільської ради», але не виплачена. Як стало їм відомо призначену премію відповідач скасував у зв`язку з їх звільненням, при цьому розпорядження про преміювання було видано 22 червня 2021 року, а звільнені вони 29 червня 2021 року, ніяких дисциплінарних порушень з їх боку не було, тому їй не зрозуміло з яких підстав її позбавили преміювання. ОСОБА_1 вважає, що законних підстав для скасування розпорядження не було, тому відповідач повинен виплатити їй премію в розмірі 100% окладу юрисконсульта, що складає 3 900,00 грн., виходячи з чого заборгованість по виплатам становить 3 900,00 грн. Також у зв`язку з затримкою виплати, підлягаючіх розрахунку в день звільнення, позивач просить застосувати до відповідача дію ч.1 ст.117 КЗпП України та стягнути з порушника середній заробіток за весь час затримання по день ухвалення рішення суду.
Ухвалою суду від 02.08.2021 року по справі (позовним вимогам усіх позивачів) відкрито провадження та вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.
В подальшому ухвалою суду від 08.10.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення коштів, невиплачених при звільненні залишено у даному провадженні за №2/497/564/2021, 497/1338/2021.
25.11.2021 року позивачка ОСОБА_1 збільшила свої позовні вимоги та просила:
- скасувати та визнати незаконним Розпорядження секретаря Кубейської сільської ради № 179-К від 19 липня 2021 року "Про скасування розпорядження від 22 червня 2021 року № 147-К";
- визнати Розпорядження № 147-К від 22 червня 2021 року "Про преміювання працівників апарату Кубейської сільської ради" діючим та таким, що потребує виконання Кубейською сільською радою".
Ці вимоги позивач обґрунтовує тим, що розпорядження є незаконним, а саме: не вказана конкретна стаття яка би мала відношення до нього; стаття 97 КЗпП України це загальна стаття про преміювання в тому числі; стаття 143 не має ніякого відношення ані до видання розпорядження, ані до скасування премій; не вказано які/яка конкретно зі статей Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» спонукали та були законною підставою для видання оскаржуємого розпорядження. За весь час трудових відносин з відповідачем дисциплінарних стягнень у неї не було, тому застосування норм ст.151 КЗпП України також не доречно в даному випадку. Інші посилання на законодавство в розпорядженні також мають загальний характер та не відносяться до цієї ситуації. Щодо п.1.6 ч.1 Положення про преміювання працівників Кубейської сільської ради - де зазначено, що працівникам звільненим в місяць за який проводиться преміювання, премії не виплачуються, то цей пункт застосувати не можна, адже згідно листа отриманого від відповідача за № 1106 від 26 жовтня 2021 року, вона після звільнення отримала трудову книжку 01 липня 2021 року, а тому фактичним днем звільнення є дата отримання трудових книжок. Розпорядження № 147-К було видано 22 червня 2021 року та приурочене до Дня Конституції, який відзначається у червні, отже місяцем передбачуваного преміювання був червень 2021 року, а місяцем її фактичного звільнення є липень 2021 року. Також жодного офіційно засвідченого випадку з перелічених у п.3.5 Положення в період, за який мало проводитися преміювання, за нею зафіксовано не було. Щодо особи яка видала відповідне розпорядження про скасування преміювання ОСОБА_2 , то вона на керуючої посаді пропрацювала лише один робочий день, тому не могла достатньо оцінити та проаналізувати виконання працівниками посадових обов`язків і завдань як того вимагає п.3.1 та 5.1 Положення. Окрім цього зазначає, що премія на підставі Розпорядження № 147-К мала бути виплаченою з другою частиною заробітної плати за червень 2021 року, тобто до 30 червня 2021 року або з першою частиною заробітної плати (авансу) за липень 2021 року, тобто до 15 липня 2021 року, тому розпорядження № 179-К щодо скасування преміювання, було видано після порушення строків виплати заробітної плати, адже з огляду на вищевказане крайній строк виплати премії виплата авансу у липні 2021 року і це 15 липня 2021 року.
29.11.2021 року т.в.о.голови Кубейської сільської ради Заїм Т. надала до суду листа, в якому повідомляє про видачу на руки ОСОБА_1 трудової книжки за місцем звільнення; про відсутність заборгованості станом на теперішній час. Також повідомила, що затримка видачі трудової книжки виникла через сумісні та попередньо узгоджені між собою дії заявника та інших колишніх працівників Кубейської сільської ради. Повідомила, що ситуація з затримкою видачі трудової книжки виникла через сумісні та попередньо узгоджені між собою дії заявника та інших колишніх працівників сільської ради, а саме вони звільнилися усі разом 29.06.2021 року, одночасно та не передаючи справи і не відпрацювавши передбачений законодавством строк.
Ухвалою від 02.02.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, в тому числі уточнені, просила їх задовольнити, також враховуючи неодноразову неявку представника відповідача не заперечувала, щоб справа була розгляднута в даному судовому засіданні без участі представника позивача та ухвалення судом заочного рішення.
Представник відповідача Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області та третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відзиву на позовні вимоги, в тому числі збільшені, не надали, проігнорували свої права, визначені в ст.49 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вирішуючи питання, щодо можливості розгляду справи в даному судовому засіданні суд керується наступним.
Ще 02.08.2021 року по даній справі було відкрите загальне позовне провадження, яке передбачає підготовчий розгляд справи відповідно до глави 3 ЦПК України, тобто саме на цій стадії суду надаються всі наявні у сторін докази та письмові відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, а також інші клопотання, в тому числі допит свідків (п.8 ч.2 ст.197).
Відповідно до ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
В-перше судовий розгляд призначався на 02.03.2022 року, але справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці, наступна дата розгляду справи 30.03.2022 року.
Так, 30.03.2022 року розгляд справи було відкладено за заявою представника відповідача ОСОБА_11 , який не надав жодного документу, підтверджуючого його повноваження, який посилався на введення в Україні воєнного стану та обмеження допуску в приміщення суду учасників судових засідань, хоча такого обмеження не було, так як на території Болградського району (в межах колишнього району, що є наданий час територіальною підсудністю Болградського районного суду) активних бойових дій не було. Розгляд справи відкладений на 11.04.2022 року.
11.04.2022 року через неявку представника відповідача відкладено розгляд справи, представник відповідача та третя особа виклик суду проігнорували, ніяких заяв про відкладення розгляду справи не надали, про причини свого не з`явлення не повідомили. Розгляд справи відкладено на 12.05.2022 року.
12.05.2022 року обидві сторони надали заяви про відкладення розгляду справи.
19.07.2022 року до суду з`явилася тільки позивач, яка надала заяву про розгляд справи у її відсутності, представник відповідача, яка є також третьою особою - ОСОБА_12 повідомила про причину свого не з`явлення, але суд вважає цю причину неявки не поважною, так як представником юридичної особи може бути інша особа, повноваження якої необхідно оформити у встановленому законом порядку, представник сільської ради не вперше не з`являється в судове засідання, такою своєю поведінкою затягує розгляд справи, що порушує права позивача на розумні строки розгляду справи.
Так як всі питання про надання доказів було вирішено у підготовчому провадженні, суд вважає за можливим розглянути справу у цьому судовому засіданні на підставі наданих суду позивачем доказів, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вирішуючи справу по суті, суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст. 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.01.2021 року була прийнята на посаду юрисконсульта в Кубейську сільську раду Болградського району Одеської області, а 29 червня 2021 року була звільнена з займаної посади за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненої 06 липня 2004 року на ім`я позивача (а.с.11-12). Також з 02.07.2021 року вона стала на облік у Болградську районну філію Одеського обласного центру зайнятості та їй призначили допомогу по безробіттю.
На підставі долученої до матеріалів копії розпорядження секретаря Кубейської сільської ради Болгарової І.А. №153-К від 25.06.2021 року, ОСОБА_1 29.06.2021 року звільнена із займаної посади юрисконсультанта Загального відділу код КП-2429, за угодою сторін відповідно пункту 1 статті 36 КЗпП та бухгалтерія сільської ради повинна була виплатити розрахункові згідно чинного законодавства (а.с.17).
За заявами зверненнями позивача ОСОБА_1 секретарем сільської ради Заїм Т. були надані відповіді за вих.№741, 740 від 16 липня 2021 року, з яких вбачається, що розрахункові виплати з нею ще не проведено, у зв`язку з відсутністю дозвільних документів та набуття права у осіб, які мають право першої та другої підписів, при цьому якихось конкретних сум, які підлягають виплати відповідачеві, у відповідях не зазначено (а.с.21,22).
Так, 22 червня 2021 року розпорядженням секретаря сільської ради Болгарової І. № 147-К «Про преміювання працівників апарату Кубейської сільської ради» Гагауз Н.М., юрисконсульта, з нагоди свята Дня Конституції України премійовано в розмірі 100% окладу (а.с.39).
Відповідно до довідки № 2012, виданої 31.08.2021 року Кубейською сільською радою оклад ОСОБА_1 у квітні-травні 2021 року становив 3 900,00 грн., тому твердження позивача, що премія до свята Дня Конституції України становить 3 900,00 грн. знайшло своє підтвердження у судовому засіданні (а.с.30). Також відповідно до цієї довідки середньоденна заробітна плата позивача становить 300,00 грн.
Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Згідно зі статтею 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 2 ЗУ "Про оплату праці" передбачає структуру заробітної плати. Зокрема, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Постановою Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" визначено умови оплати праці працівників органів місцевого самоврядування.
Статтею 143 КЗпП України встановлено, що відповідні заходи заохочення визначаються правилами внутрішнього трудового розпорядку або встановлюються у колективному договор іншому локальному нормативному акті роботодавця. Наприклад, заходом заохочення є премія до державних і професійних свят або ювілейних дат.
Стаття 97 КЗпП України передбачає, що правове регулювання преміювання належить до кола повноважень підприємства, тому законодавець залишає на розсуд сторін колективного договору.
Частина 3 ст. 97 КЗпП України тільки зобов`язує власника встановлювати конкретні розміри премій з урахуванням вимог колективного договору, розмір премії працівників граничними розмірами законодавчо не обмежується, розмір премії конкретного працівника залежить від особистого внеску в загальні роботи підрозділу, установи. Преміювання здійснюється відповідно до встановленого Положення про преміювання, за наявності достатньої суми коштів, закладених у кошторисі доходів і видатків, та економії заробітної плати.
Особливістю премії є те, що вона має нестійкий характер: може збільшуватись, урізатись, а може не нараховуватись зовсім.
Премія нараховується за сумлінне та якісне виконання виробничих завдань (посадових обов`язків відсутність порушень трудової і виконавської дисципліни та правил і норм з праці.
Відповідно до п.п.2 п.2 Постанови, преміювання працівників органів місцевого самоврядування здійснюється керівником органу відповідно до положення про преміювання, затвердженого у відповідному органі та у межах фонду оплати праці. Керівник здійснює преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат у межах коштів передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу та економії коштів на оплату праці.
Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу.
У Кубейській сільській раді розроблено Положення про преміювання працівникам сільської ради, яке затверджено рішенням №2 від 04.01.2021 року.
Відповідно до п.п.1.4 Положення про преміювання в окремих випадках за виконання особливо важливої роботи або з нагоди ювілейних та святкових дат (день Конституції України…) за розпорядженням сільського голови з урахуванням особливого внеску працівникам може бути виплачена одноразова премія в межах затвердженого фонду оплати праці.
Підпунктом 1.6 Положення передбачено, що працівникам, звільненим з роботи в місяць, за який проводиться преміювання, премії не виплачуються, за винятком працівників, які вийшли на пенсію, звільнилися за станом здоров`я. Також на підставі п.п.6. нарахована премія за місяць та інші премії і надбавки виплачуються одночасно з виплатою заробітної плати або в наступному місяці одночасно з виплатою авансу.
Тобто в Положенні передбачено пункт не виплати премії працівникам, які звільняються в місяць їх звільнення.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Так, судом встановлено, що позивач за угодою сторін була звільнена з займаної посади 29 червня 2021 року, саме в цей день відповідач повинен був провести з нею розрахунок та письмово повідомити її про нараховані їй суми. Відповідачем не було надано суду належних доказів про виконання даних вимог законодавства, відзив або якісь пояснення з приводу заявлених вимог відповідач не надав, тому суд вважає, що відповідачем не було виконано вимоги законодавства, передбачені ст.116 КЗпП України.
19 липня 2021 року, після двадцяти календарних днів з дня звільнення позивача, секретарем сільської ради ОСОБА_12 було видано розпорядження № 179-К «Про скасування розпорядження від 22 червня 2021 року № 147-К» (а.с.32), при цьому видавник розпорядження керувався наступним законодавством та документами:
- ст. Закону «Про оплату праці», без зазначення статей;
- ст. 97 Кодексу законів про працю України;
- ст. 143 КЗпП;
- ст. 151 КЗпП;
- Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»;
- п.1.6 ч.1 «Положення про преміювання працівників Кубейської сільської ради»;
- Бюджетним кодексом України;
- а також, невиконання бюджету за перше півріччя 2021 року, несвоєчасне виконання своїх службових обов`язків.
В даному випадку питання щодо преміювання позивача вже було вирішено, її було включено до складу осіб, які підлягали преміюванню з нагоди святкування Дня Конституції України 28 червня 2021 року, розпорядження про звільнення було видано 25 червня 2021 року, тобто це питання необхідно було вирішувати в день видачі розпорядження про звільнення ОСОБА_1 , а ні після спливу 20 календарних днів. Тем більш, що звільнення за угодою сторін, передбачає домовленість між працівником і роботодавцем, в тому числі про всі умови звільнення.
Також суд приймає до уваги той факт, що трудову книжку позивач ОСОБА_1 отримала 01 липня 2021 року, а тому фактичним днем звільнення є дата отримання трудової книжки, тобто місяцем звільнення слід вважати липень місяць 2021 року.
У разі винесення працівнику дисциплінарного стягнення (догани) або заходу дисциплінарного впливу (попередження про неповну службову відповідність), працівник позбавляється премії за місяць у якому на нього накладено дисциплінарне стягнення, або захід дисциплінарного впливу, якщо інше не передбачено відповідним розпорядженням про застосування дисциплінарного стягнення або заходу дисциплінарного впливу.
Суду не було надано жодного доказу притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, тому посилання в розпорядженні № 179-К від 19 липня 2021 року про несвоєчасне виконання своїх службових обов`язків ОСОБА_1 не знайшло свого підтвердження, тому це не може бути підставою видання розпорядження від 19 липня 2021 року.
На підставі вище переліченого суд дійшов переконання, що розпорядження секретаря сільської ради Заїм Т. від 19 липня 2021 року є незаконним, а тому підлягає скасуванню, у зв`язку з чим розпорядження № 147-К від 22 червня 2021 року є діючим та підлягає виконанню сільською радою.
Вимоги щодо стягнення премії к святкуванню Дня Конституції України в розмірі 3 900,00 грн. знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення слід зазначити наступне.
Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Як передбачено у ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідач обов`язок провести з позивачем розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать при звільненні у строки, зазначені в статті ст.116 КЗпП України не виконав (заборгованість була спірною, суд встановив незаконність позбавлення позивача виплати премії), а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100.
Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Позивач просить стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням довідки про середньоденну заробітну плату (а.с.30), яку 31.08.2021 року видав відповідач, та яка складає 300,00 грн., тобто 300,00 грн (середньоденна заробітна плата) х 268 (кількість днів з дня звільнення по день ухвалення судового рішення) = 80 400,00 грн.
Разом з тим, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Виходячи з цих принципів, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати:
розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.
З огляду на те, що відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, має компенсаційний характер, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період затримки її виплати, вважає за можливе зменшити розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасне проведення з ним остаточного розрахунку до 7 000,00 грн, що на думку суду сприятиме досягненню справедливого балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, визначаючи суму до виплати, суд приймає до уваги, що з позивачем було проведено розрахунок інших сум підлягаючих виплаті при звільнення, а питання щодо премію було спірним; розмір премії становить 3 900,00 грн.; той факт, що позивачка на другій день після отримання трудової книжки (02.07.2022 року) була поставлена на облік як безробітна та їй було призначено відповідну виплату по безробіттю за угодою сторін.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами, то суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 2, 10, 12, 13, 27, 81, 89, 141, 211, 258-259, 263, 265, 268, 273, 280, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов (в тому числі уточнені позовні вимоги) ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні - задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати Розпорядження секретаря Кубейської сільської ради №179-К від 19 липня 2021 року «Про скасування розпорядження від 22 червня 2021 року № 147-К».
Визнати Розпорядження № 147-К від 22 червня 2021 року «Про преміювання працівників апарату Кубейської сільської ради» діючим та таким, що потребує виконання Кубейською сільською радою.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 26.07.2022 року.

Суддя В.А. Раца