Справа №295/7388/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі судового засідання Карпішиній С.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Трофімова А.В.,

представника відповідача адвоката Януль В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу і визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що з 2009 року до 30.11.2019 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , проживали в одній квартирі АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, проте після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відповідач змінила замки в квартирі та житловому будинку в с. Новий Завод Пулинського району Житомирської області, внаслідок чого позивач був позбавлений будь-якого житла. Крім того, в помешканні залишились його речі та більшість документів. Позивач зазначає, що за час проживання з ОСОБА_4 за його особисті кошти була придбана квартира в АДРЕСА_2 , два нових автомобілі, однак все було оформлено на цивільну дружину. Також він ніс витрати на утримання цього майна. За словами ОСОБА_1 , незадовго до смерті ОСОБА_4 стосунки між ними почали погіршуватись, а після її смерті він дізнався, що цивільна дружина ще за життя, без його відома, уклала договір дарування квартири АДРЕСА_1 зі своєю дочкою ОСОБА_2 та договір купівлі-продажу житлового будинку разом із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач звертає увагу, що ОСОБА_4 до 2012 року отримувала невеликий дохід, будь-яких накопичень не мала, отже придбати самостійно спірне майно не мала фінансової можливості. У свою чергу, джерелом придбання спірного майна є винагороди, які являються особистою приватною власністю позивача.

З огляду на викладене, позивач просить:

- встановити факт його перебування з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах та проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2009 по 2019 рік;

- визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом особистої приватної власності як чоловіка в колишньому з ОСОБА_4 подружжі;

- визнати житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку об`єктом особистої приватної власності як чоловіка в колишньому з ОСОБА_4 подружжі;

- визнати автомобіль FORD KUGA, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єктом особистої приватної власності як чоловіка в колишньому з ОСОБА_4 подружжі;

- визнати автомобіль FORD FIESTA, д.н.з. НОМЕР_2 , об`єктом особистої приватної власності як чоловіка в колишньому з ОСОБА_4 подружжі;

- визнати недійсним договір дарування №2419, посвідчений приватним нотаріусом ЖМНО 14.09.2018 року ОСОБА_5 , укладений між ОСОБА_4 та відповідачем;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу №149 від 16.01.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом ЖМНО Катюхою О.В.;

- визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку за цією ж адресою;

- визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати право власності на автомобіль FORD FIESTA, д.н.з. НОМЕР_2 ;

- визнати право власності на автомобіль FORD KUGA, д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.07.2020 частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову: накладено арешт на автомобіль марки FORD KUGA, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 , із забороною вчиняти стосовно даного автомобіля будь-які дії пов`язані з його відчуженням, його перереєстрацією на третіх осіб; накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 254, загальна площа (кв.м): 86.5, житлова площа (кв.м): 45.3, разом з побутовими та господарськими будівлями і спорудами, а саме: ґанок - №1, сарай - літера «Б», навіс - літера «В» та земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :08:002:0018, розташовану за тією самою адресою; накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, загальною площею 49,8 кв.м.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 28.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_2 зазначила, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту його перебування з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах та проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2009 року по 2019 рік є безпідставними, а твердження позивача про те, що він проживав однією сім`єю з ОСОБА_4 , належними та допустимими доказами не підтверджується. Довідки ж про доходи позивача підтверджують лише його прибутки, однак не свідчать про спільне проживання. Відповідач звертає увагу на те, що об`єкти нерухомості та легкові автомобілі були придбані ОСОБА_4 по цивільно-правових правочинах (договорах купівлі-продажу), а тому у відповідності до ст. 328 ЦК України саме вона набула право власності на зазначене в позовній заяві майно. ОСОБА_1 такого права на законних підставах не набув і не міг набути, він не є покупцем спірного нерухомого та рухомого майна. Позивач не оспорював договори купівлі-продажу житлового будинку, квартири та автомобілів, на підставі яких ОСОБА_4 набула у власність спірне майно, як і не оспорював реєстрації права власності ОСОБА_4 на вказане майно за її життя. Зазначене в позовній заяві майно придбане ОСОБА_4 за рахунок її коштів. За словами ОСОБА_2 , позивач не має будь-якого відношення до правовідносин між ОСОБА_4 та нею щодо нерухомого майна, не є стороною оспорюваних ним правочинів по купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки, даруванню квартири, його права не порушені, а тому він не має право на звернення до суду (є неналежним позивачем). На переконання відповідача, ОСОБА_1 було відомо про укладення ОСОБА_4 договорів купівлі-продажу нерухомого та рухомого майна в 2009 та 2012 роках та саме з моменту укладення договорів у позивача виникло право на пред`явлення позову про визнання за ним права власності на спірне майно. Таким чином, позов пред`явлено за спливом строків позовної давності, що є підставою для відмови в позові (т. 2 а.с. 7-12).

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що з 1999 року по 2014 рік працював тренером збірної команди по волейболу серед людей з вадами слуху. За цей період з командою він виграв ряд турнірів, за що отримував премії, президентську стипендію з грудня 2007 року по грудень 2013 року. Зокрема, у 2006 році отримав премію в розмірі 80 тис. грн., в 2009 році в розмірі 110 тис. дол. США. Із ОСОБА_6 познайомився у 2006 році, із якою разом стали проживати у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року, переважно взимку мешкали у м. Житомирі, а влітку в с. Новий Завод. За кошти позивача був придбаний будинок в с. Новий Завод й квартира у м. Житомирі. Фактичні шлюбні відносини із ОСОБА_4 були припинені у 2019 році. Із відповідачем позивач розмовляв з приводу спірного майна, на що вона відповіла, що все майно належить їй, хоча ОСОБА_2 відомо за чиї кошти воно придбано, зважаючи на те, що ОСОБА_6 не мала фінансової можливості самостійно купити житло. За словами позивача, комунальні платежі сплачував він, ремонт у квартирі та будинку був здійснений за його кошти, а автомобіль марки «Форд Фієста» - це його подарунок ОСОБА_6 на її 50-річчя. При цьому остання займалася хатніми справами готувала, прала тощо. За 9 років спільного життя ОСОБА_6 близько року працювала бухгалтером та близько півтора роки продавцем у с. Новий Завод, весь інший період спільного проживання вона не працювала та не мала інших доходів, крім коштів на картках, які давав позивач. ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1980 року по 2009 рік. Дотепер позивач зареєстрований по АДРЕСА_3 , натомість ОСОБА_6 ніколи не була зареєстрована за цією адресою, оскільки боялась втратити право на приватизацію квартири по АДРЕСА_4 , де була прописана.

Представник позивача адвокат Трофімов А.В. додав, що довідка ОСББ «Каретний-6» від 10.03.2020 року підтверджує перебування позивача у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 . На запитання суду щодо доказів ведення спільного господарства представник позивача зазначив, що всі документи та фото залишились у квартирі, до якої ОСОБА_1 доступу не має, натомість у позивача наявні квитанції про сплату комунальних послуг. Припускає, що інші документи можуть бути знищені. У квартирі позивач одразу прописався і зареєстрований там до сьогодні. На переконання представника, наявність оригіналів квитанцій підтверджує спільне проживання його довірителя із ОСОБА_6 , несення ним витрат на утримання майна. Додатково адвокат заперечив щодо спливу позовної давності, так як позов пред`явлено в межах трирічного строку з часу відчуження нерухомого майна та двох автомобілів.

Представник відповідача адвокат Януль В.С. в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав, наведених у відзиві. На його думку, встановлення факту проживання однією сім`єю є безпредметним і не породжує ніяких наслідків. Адвокат звертав увагу, що на момент придбання будинку і квартири позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а померла була лише знайома з позивачем. Сторона відповідача не оспорює, що позивач був зареєстрований по АДРЕСА_5 із 2009 року, однак ОСОБА_1 там був зареєстрований як квартирант, проживав у квартирі декілька років, приблизно із березня 2010 року по 2016-2017 рік. Представник ще раз наголосив, що обставини придбання нерухомого майна ОСОБА_6 підтверджуються договорами купівлі-продажу, які не оспорені, а факт реєстрації автомобілів за ОСОБА_6 підтверджує, що саме остання сплатила кошти за вказані авто. На запитання суду щодо того, де працювала ОСОБА_4 у 2008-2009 роках та який був її дохід адвокат відповів, що ця обставина ніякого значення для вирішення справи по суті не має, оскільки за документами ОСОБА_4 є власником майна. Уточнив, що спірне майно придбано в 2008-2009 роках в період шлюбу позивача і тут не можуть бути застосовані статті 57, 74 СК України. Просив відмовити в позові за безпідставністю, а також врахувати, що позов подано зі спливом строків позовної давності.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. В письмових поясненнях зазначила, що позовні вимоги позивача щодо легкового автомобіля марки «Форд Фієста», власником якого вона є, є незаконними та безпідставними. Інші вимоги її не стосуються. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що транспортний засіб придбала на законних підставах, а саме згідно з договором купівлі-продажу. На момент придбання рухомого майна воно не було під забороною, автомобіль був знятий з обліку, а тому вона є добросовісним набувачем рухомого майна. Окремо третя особа додала, що власником автомобіля була ОСОБА_4 , відповідно позивач не має права на його витребування від добросовісного набувача ні за будь-яких умов, а тому просила відмовити в позові за безпідставністю позовних вимог (т. 2 а.с. 136-138).

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що позивача знає давно, його батьки працювали з ним в школі-інтернаті. На прохання позивача свідок робив ремонт в будинку в с. Новий Завод, на будівельні матеріали кошти давав позивач і розраховувався за роботу теж позивач. Ремонт тривав з ранньої весни до пізньої осені приблизно у 2008 році. Ближче до завершення ремонту позивач приїхав з жінкою на ім`я ОСОБА_9 . Додав, що ремонт робився за усною домовленістю, договір підряду не укладався.

Свідок ОСОБА_10 надав пояснення про те, що ОСОБА_11 запропонував зробити ремонт у позивача, це було восени 2008 року, на що він погодився. Приїхав в с. Новий Завод, там у будинку вже ставили вікна. Свідок поїхав із позивачем в м. Житомир, замовили матеріали, працювали близько року. Одного разу приїхав позивач і сказав, що на Львівській купив квартиру і там потрібно теж робити ремонт. Коли завершували ремонт позивач приїхав з жінкою на ім`я ОСОБА_9 . Потім робився ремонт по АДРЕСА_4 , де проживала ОСОБА_9 . Свідок уточнив, що за матеріали і роботу розраховувався позивач, фактично письмового договору підряду не було, ремонт робився по усній домовленості.

Свідок ОСОБА_12 повідомила суд, що проживає у селі Новий Завод, позивача знає із 2008 року, коли він купив будинок в селі поруч, так і познайомились. Позивач проживав в селі років 6-7 постійно, спочатку сам, а потім з дружиною на ім`я ОСОБА_9 . Пізніше позивач поїхав, а ОСОБА_13 жила в будинку до смерті. Свідок вказує, що для себе зробила висновок, що це дружина позивача. Останнім часом ОСОБА_9 працювала в магазині в селі, а позивач в школі. Свідок бачила, що позивач садив разом з Любов`ю город, однак вже ремонт робив позивач сам разом із трьома хлопцями, ОСОБА_14 в той час не було, ремонт тривав рік-півтора.

Допитана у якості свідка ОСОБА_15 суду пояснила, що позивач її сусід через дорогу в с. Новий Завод, будинок придбав приблизно в 2007 році. Спочатку проживав сам, потім з ОСОБА_9 , спочатку постійно, потім періодично. Позивач робив ремонт у будинку, через два роки до нього приїхала ОСОБА_9 і вони стали проживали разом. Чи був шлюб між ними зареєстрований свідку невідомо. До ОСОБА_14 інколи приїжджали діти син рідко, а донька ОСОБА_16 періодично. ОСОБА_13 жила в будинку до смерті. Свідок додала, що в її магазині ОСОБА_13 працювала продавцем у 2017-2018 роках. Знає, що і ОСОБА_13 , і позивач були розлучені. Інколи свідок заходила до них в гості та бачила як позивач з ОСОБА_9 разом город садили, збирали врожай, їздили на машині.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні надав показання про те, що працював із 2010 по 2018 роки в автосалоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де ОСОБА_1 придбав автомобілі. Гроші привозились декілька разів, оскільки вони конвертувалися з євро в гривні. Під час оформлення автомобіля йому давали паспорт жінки, він розмовляв з нею по телефону, однак в обличчя не бачив. Всього позивачем було фактично придбано два автомобілі марок «Форд Фієста» та «Форд Куга». Це був 2012 рік, однак авто купувались в різні дні. Автомобіль марки «Форд Фієста» оформлявся на жінку, а «Форд Куга» не пам`ятає на кого, проте на момент придбання транспортних засобів зі сторони покупця в салоні був лише ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні дала показання, що з позивачем знайома, він був тренером в школі, де навчався її старший син і жив в тому під`їзді по АДРЕСА_5 , де мешкала свідок. Натомість із відповідачем вона не знайома. Позивач проживав у квартирі по АДРЕСА_5 близько 2-3 років, однак останні півроку свідок позивача не бачила. За словами ОСОБА_18 , позивач мешкав із жінкою та свідок вважала, що це його дружина, ім`я якої не пам`ятає. Жінка тоді їздила на авто білого кольору, ОСОБА_1 теж пересувався на транспортному засобі, марку авто не пам`ятає. Хто на даний час мешкає у квартирі свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_19 також пояснила, що з ОСОБА_2 не знайома, а позивача знає, так як останній працював тренером, із 2009 року був її сусідом в будинку АДРЕСА_5 , проживав поверхом вище. Свідок припускала, що позивач постійно проживав з дружиною, ім`я не пам`ятає, зокрема бачила їх разом біля під`їзду, один раз на Житньому ринку. Зокрема, свідок уточнила, що ОСОБА_1 разом із дружиною у квартирі стали проживати пізніше, приблизно з 2011-2012 року. В обох були транспортні засоби, у позивача чорного кольору, у дружини білого. Натомість зараз у квартирі мешкають інші люди. На роботі свідок дізналася, що дружина позивача померла, у неї була донька, імені якої не пам`ятає..

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4 розірвала шлюб із ОСОБА_20 , про що зроблений відповідний актовий запис 10.04.2007 року за №294 та видано відповідне свідоцтво (т. 2 а.с.164).

26.12.2008 року між ОСОБА_21 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_4 придбала житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,2500 га за цією ж адресою, яку було передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку площею 0,0786 га, яку було передано у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. Договір посвідчено державним нотаріусом Червоноармійської державної нотаріальної контори Житомирської області Іващенко Н.О. та зареєстровано в реєстрі за №2948 (т. 2 а.с. 157).

24 жовтня 2009 року між ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрований в реєстрі за №10987, відповідно до якого продавці передали у власність ОСОБА_4 як покупцю вказану квартиру (т. 2. а.с. 72-73).

14.09.2018 року ОСОБА_4 безоплатно передала у власність (подарувала) ОСОБА_2 належну дарувальниці на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В. та зареєстрованим в реєстрі за №2419 (т. 2 а.с. 70-71).

16 січня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір дарування житлового будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В., відповідно до умов якого ОСОБА_4 як дарувальник передала у власність ОСОБА_2 як обдаровуваній житловий будинок АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 65-66). У той же день між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га за цією ж адресою, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В. та зареєстровано в реєстрі за №150 (т. 2 а.с. 67-68).

Заявами від 14.09.2018 року та 16.01.2019 року на ім`я приватного нотаріуса ОСОБА_4 повідомила, що спірне нерухоме майно (квартира, житловий будинок та земельна ділянка) є її особистою власністю, оскільки на час їх набуття в зареєстрованому шлюбі вона не перебувала та не перебуває, не проживала та не проживає з будь-якими особами без укладення шлюбу і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на зазначене майно (його частку), у тому числі й відповідно до ст.ст. 57, 65, 74, 97 СК України, немає. Цими заявами ОСОБА_4 ствердила, що внаслідок дарування вказаного нерухомого майна не буде порушено прав та законних інтересів жодних осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких вона мала б утримувати за законом чи за договором (т. 2 а.с. 69, 74).

За інформаційними довідками із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.03.2020 року №202549606 та від 02.03.2022 року №202550293 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_6 із побутовими та господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельна ділянка АДРЕСА_6 (т. 1 а.с. 19-23).

Згідно зі свідо цтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 є власником транспортного засобу марки Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 25).

З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області (філія ГСЦ МВС) від 10.12.2020 року слідує, що станом на 08.12.2020 року за гр. ОСОБА_4 був зареєстрований транспортний засіб марки Ford Fiesta, д.н.з. НОМЕР_2 . Вказаний транспортний засіб 17.01.2020 року на підставі договору купівлі-продажу був перереєстрований на гр. ОСОБА_3 з видачею державного номерного знаку НОМЕР_5 (т. 2 а.с. 97).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією актового запису про смерть №3075 від 03.12.2019 року (т. 2 а.с. 52).

Частиною другою статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до положень статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин між чоловіком та жінкою, об`єктом права спільної сумісної власності необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За змістом статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з довідкою ОСББ «Каретний-6» №3 від 10.03.2020 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 . Колишня дружина ОСОБА_4 власниця квартири і на неї записаний особовий рахунок по квартирі. Також у довідці голова правління ОСББ зазначив, що інформацію про фактичне проживання ОСОБА_4 за період із 2009 року по теперішній час за вказаною адресою ОСББ надати не може, оскільки не проводило без необхідності за цей період перевірки, хто фактично проживає у квартирі АДРЕСА_8 (т. 1 а.с. 24).

Як в договорах купівлі-продажу нерухомого майна за 2008-2009 роки, так і в оспорюваних договорах дарування за 2018-2019 року (позивач помилково у прохальній частині позовної заяви просив визнати недійсним договір купівлі-продажу №149 від 16.01.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом ЖМНО Катюхою О.В.) зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 зазначено за адресою: АДРЕСА_9 . Дана обставина підтверджується також і копією паспорта громадянина України ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 162-163).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що перебував у зареєстрованому шлюбі із 02.10.1976 року по 30.11.2009 року та, оскільки він був офіційно одружений і хвилювався, що дружина відсудить частину придбань, все спірне майно реєструвалось на цивільну дружину за взаємною з ОСОБА_4 згодою (т. 3 а.с. 26).

Разом з тим, перебування позивача в іншому шлюбі, що був офіційно зареєстрований, унеможливлює встановлення факту його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 у період до 30.11.2009 року.

Таким чином суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання квартири АДРЕСА_1 , а також будинку АДРЕСА_6 та земельної ділянки за вказаною адресою об`єктами особистої приватної власності ОСОБА_1 як чоловіка в колишньому з ОСОБА_4 подружжі, оскільки зазначене спірне майно було набуте у власність ОСОБА_4 до 30.11.2009 року.

Крім того, надані гр. ОСОБА_1 квитанції про сплату комунальних послуг, виписки (історії) по рахунку, довідки про заробітну плату та доходи позивача, накази про преміювання не є належними та допустимими доказами на підтвердження наявності між сторонами у справі спільного побуту, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо. Останні, на переконання суду, підтверджують отримання достатніх доходів позивачем, проте не понесення ним витрат на придбання спірного майна та витрат, пов`язаних із його утриманням. Факт реєстрації позивача у належній до 14.09.2018 року ОСОБА_4 квартирі також не свідчить про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відносин, що притаманні подружжю.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що факт спільного проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з 2009 по 2019 рік не доведений, а тому у задоволенні позовних вимог про встановлення такого факту слід відмовити.

Інші позовні вимоги, а саме визнання спірного майна об`єктами особистої приватної власності ОСОБА_1 як чоловіка в колишньому з ОСОБА_4 подружжі, визнання недійсними договорів дарування та визнання права власності на майно фактично є похідними від вимог про встановлення факту спільного проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу, відтак задоволенню також не підлягають.

Додатково судом звернуто увагу, що на момент надходження позовної заяви до суду власником автомобіля марки Ford Fiesta, д.н.з. НОМЕР_2 (у подальшому номер змінено), була ОСОБА_3 , яка набула у власність зазначений транспортний засіб 17.01.2020 року на підставі договору купівлі-продажу, проте позивач не заявляв вимог щодо визнання недійсним указаного договору та не залучав ОСОБА_3 як співвідповідача у даній справі (т. 2 а.с. 139).

Статтею 257 ЦК України встановлено тривалість загальної позовної давності у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог. У зв`язку із тим, що суд відмовляє у позові з підстав його необґрунтованості, судом не надається оцінка обставинам спливу або не спливу позовної давності.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 3, 21, 57, 74 СК України, ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 141, 264, 265, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_10 .

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_11 .

Суддя