КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/182/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Моторіній В.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року, постановлене суддею Матійчук Г.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи - Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Миронівського нотаріального округу Київської області Шепітко Валентина Василівна, про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , треті особи: КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Миронівського нотаріального округу Київської області Шепітко В.В., про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просив витребувати з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 ; виселити ОСОБА_8 із вказаної квартири та стягнути судові витрати, обґрунтовуючи тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеним його дружиною ОСОБА_11 на його користь, належить квартира АДРЕСА_1 . Після отримання 25.01.2014 свідоцтва про право на спадщину він дізнався, що в квартирі мешкає інша особа - ОСОБА_8 , який вважає себе власником цього майна на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2006, укладеного між останнім як покупцем та ОСОБА_12 як продавцем. ОСОБА_8 зареєстрував своє право власності на вказану квартиру в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації. В свою чергу між ОСОБА_12 як покупцем та ОСОБА_13 як продавцем, яка діяла на підставі довіреності від ОСОБА_11 , 16.12.2005 року укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири. При цьому зауважив, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2016 у справі 757/6267/16 довіреність на ім`я ОСОБА_13 визнана недійсною. Цим же рішенням визнано недійсним і договір купівлі-продажу квартири від 16.12.2005, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Рішення суду першої інстанції було предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанціях і залишено без змін. Посилаючись на ст. 388 ЦК України ОСОБА_2 просив позов задовольнити. В уточненій позовній заяві від 25.10.2018 року позивач просив залучити до участі у справі в якості відповідачів: ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 ; в якості третіх осіб залучити Службу у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. Просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 на його (позивача) користь вказану квартиру. Визнати такими, що втратили право користування житловою площею: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 2006 року народження, ОСОБА_6 2008 року народження, ОСОБА_7 , 2012 року народження, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , 2015 року народження, ОСОБА_10 , 2017 року народження.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не були враховані обставини, важливі для правильного вирішення справи.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав, що викладені в ній.

Представник ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , 2006 року народження, ОСОБА_6 2008 року народження, ОСОБА_7 , 2012 року народження просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

ОСОБА_8 звертався до суду із заявою про зупинення провадження по справі , оскільки він перебуває на службі у Збройних силах України.

Із наданої ксерокопії військового квитка не вбачається, що відповідач перебуває на службі у Збройних силах України, інших достовірних даних відповідач та його представник не надали.

З урахуванням того, що справа перебуває тривалий час на розгляді у суді, відповідач не надав доказів поважності причин своєї неявки, йому роз`яснено право на розгляд справи у режимі відео конференції, представник відповідача також не з'явився в судове засідання, тому колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження по справі та розгляд справи за відсутності відповідача, який належно повідомлений про час та місце розгляду справи, що відповідно до ст.. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи за відсутності відповідача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як власник спірного майна обрав неефективний спосіб захисту, при цьому роз`яснив, що позивачу потрібно звертатися з негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні майном, що належить йому на праві власності.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки суд неповно встановив обставини справи, прийшов до висновку, який не відповідає обставинам справи з порушенням норм матеріального права, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.01.2014 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 17).

25.01.2014 року внесено відомості про власника до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.( а.с.17 том 1).

В той же час ОСОБА_8 набув право власності на цю ж квартиру у 2006 році на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П. за реєстровим номером 117.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2016 у справі 757/6267/16, яке набрало законної сили 15.09.2016 (т.1, а.с. 32-40), позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_2 залишено без задоволення. Зустрічні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_8 задоволено частково, вирішено: визнати недійсною довіреність загальну (на управління та розпорядження майном), посвідчену приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Товмач О.М. 11.08.2005 року за реєстровим №2605 від імені ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_13 та (або) ОСОБА_8 , визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 27,10 кв.м., житловою площею 13,10 кв.м, укладений між ОСОБА_13 , яка діяла в інтересах ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 16.12.2005 року за реєстровим №7187.

Ухвалою від 15 вересня 2016 року Колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва (т.1,а.с. 32-40) та Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2017 року вказане рішення залишено без змін. (т.1, а.с.89- 93).

Зокрема, в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2017 року (справа 757/6267/16) зазначено що «Відхиляючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27 лютого 2006 року, суд врахував роз`яснення, викладені у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а також правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15 та від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, дійшовши обґрунтованого висновку, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину» (т.1, а.с.93).

Таким чином, в судовому порядку визнано недійсним правочин, на підставі якого право власності на спірну квартиру перейшло до ОСОБА_12 , який 27.02.2006 року на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого приватним нотаріусом Київсього нотаріального округу Кучеренко Н.П. за реєстровим номером 1171 відчужив квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .( а.с.23 том 1)

Встановлено, що позивачем неодноразово направлялись на адресу ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 вимоги про негайне звільнення спірного житлового приміщення (т.2, а.с.46-56, 58-66).

В квартирі станом на 31.07.2018 року проживають та зареєстровані ОСОБА_4 (з 01.06.2006), ОСОБА_5 (з 05.10.2006), ОСОБА_6 (з 09.10.2008), ОСОБА_7 (з 23.02.2012), ОСОБА_8 (з 12.07.2014), ОСОБА_10 (з 23.04.2015), ОСОБА_10 (з 10.11.2017). Станом на день ухвалення рішення у даній справі ОСОБА_5 є неповнолітньою особою, а ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 малолітніми (т.1, а.с. 192).

Позивач посилається на п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України як на підставу для задоволення позову, відповідно до якого, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 388 ЦК України)

Встановлено, що на момент подання позову 26.10.2016 року позивач є власником спірної квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.01.2014 (т.1, а.с. 17), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1, а.с. 18).

Довіреність від імені ОСОБА_11 та договір купівлі-продажу спірної квартири вчинений від імені ОСОБА_11 за цією довіреністю визнані судом недійсними, що свідчить про те, що вказана квартира вибула із володіння власника , правонаступником якого є позивач по справі, що прийняв спадщину в установленому законом порядку, не з її волі іншим шляхом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивач , який є власником даної квартири, право власності якого зареєстроване в установленому законом порядку , має право на витребування майна , із чужого незаконного володіння, зокрема від ОСОБА_8 , який придбав квартиру у особи, яка не мала права її відчужувати.

Крім того, Велика палата Верховного суду у Постанові від 23 листопада 2021 року за № 14-2цс-21 по справі № 359/3373/16-ц вказала, що суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

63. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

64. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

Зважаючи на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції про відмову у позові про витребування майна із чужого незаконного володіння та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог та витребування майна, а саме квартири АДРЕСА_1 із незаконного володіння ОСОБА_15 на користь позивача ОСОБА_2 .

Разом із тим, позивач звернувся до суду із позовною вимогою про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 такими , що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Відповідно до стж. 391 ЦК України Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Визначальним у даному випадку є право власності особи , а саме ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Та обставина, що в квартирі зареєстровані особи, які не є членами сім'ї власника, свідчить про створені відповідачем перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_2 , а тому колегія суддів вважає, що зазначені перешкоди повинні бути усунуті.

Позивач просив усунути створені йому перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання осіб, що зареєстровані в квартирі, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає, що така вимога позивача підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 були зареєстровані в спірній квартирі як члени сім`ї відповідача ОСОБА_3 і їх право користування квартирою є похідним від права самого ОСОБА_8 . Крім того, судом встановлено, що відповідачі в спірній квартирі фактично не проживають, мають інше місце проживання , а тому їх право на житло не буде порушене в разі визнання їх такими , що втратили право користування спірною квартирою.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку, що ОСОБА_8 не має права власності на спірну квартиру, то, відповідно, таке право втрачено і особами, які були зареєстровані в квартирі як члени сім'ї власника.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному об`ємі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити .

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити .

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 .

Визнати такими , що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 8 липня 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді