Справа №333/1072/17
Провадження № 2/333/1932/22
РІШЕННЯ
12 липня 2022 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,
представника відповідача: Кузьмінова Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2017 р. вищевказані позовні вимоги задоволені. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2022 р. задоволено заяву відповідача та скасоване вищевказане заочне рішення суду, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи.
Відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом надав відзив в якому просив відмовити в задоволенні даного позову, посилаючись на наступне. Згідно п. 7.1 Кредитного договору у разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - Позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Згідно наданого Позивачем розрахунку прострочення за Кредитним договором Позичальником виникло 18.08.2008 року, у зв`язку з чим 120 календарний день припав на 16.12.2008 р., а тому у відповідності до зазначеного положення п. 7.1 Кредитного договору строк повного повернення кредиту настав 31.12.2008 року. 11.05.2012 року AT КБ «ПриватБанк» звернувся до Ленінського районного ста Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ZPE0GK00000077 від 17.07.2007 року в розмірі 141 971,61 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 134 026,63 грн.: звернути стягнення на квартиру загальною площею 45,71 кв.м., житловою площею 31,78 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить йому на праві власності шляхом продажу вказаної квартири, на підставі договору іпотеки № б/н від 17.07.2007 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених, нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2013 р. у справі №0814/5235/2012 зазначений позов задоволено у повному обсязі. Даним зверненням до суду про стягнення достроково всієї кредитної заборгованості, позивач змінив строк кредитування. Також відповідач заявив про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся, в позові зазначено його клопотання про розгляд справи за його відсутності, у разі його неявки. Заяв про відкладення слухання справи не заявляв.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позов. Зазначив, що відповідачем йому повідомлено, що в рахунок погашення заявленої заборгованості була реалізована квартира, яка була предметом іпотеки за іпотечним договором, укладеного сторонами для забезпечення виконання вищевказаних кредитних зобов`язань відповідача.
Суд, вислухав пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 82 Закону України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2013 р. по справі №0814/5235/2012, яке ухвалою Апеляційного суду Запорізької області залишено без змін, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені. Ухвалено наступне:В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № zpe0gk00000077 від 17.07.2007р. в розмірі 141971,61 доларів США, що за курсом НБУ складає 1134026,63 грн. : звернути стягнення на квартиру загальною площею 45,71 кв.м., житловою площею 31,78 кв.м., яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , та належить йому на праві власності, шляхом продажу вказаної квартири, на підставі договору іпотеки № б/н від 17.07.2007р. ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Дане рішення набуло законної сили. Відомості про касаційне оскарження даного рішення в матеріалах справи відсутні.

З вищевказаного судового рішення від 13.02.2013 р. вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» обґрунтовуючи свої позовні вимоги, послався на положення зазначеного Кредитного договору, відповідно до яких, у разі порушення термінів оплати зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі на 120 календарних днів, позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредитному договору, відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (п. 7.1 договору).

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позивач звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення кредитної заборгованості, в тому числі тіла кредиту в заявленому розмірі 61465,31 доларів США, заявив про дострокове повернення залишку заборгованості по даному кредитному договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла висновку про те, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

З урахуванням таких правових висновків касаційного суду, предметом доказування по цій справі є наявність заборгованості по тілу кредиту, яка заявлена у позові, а також - чи здійснив Банк звернення стягнення на предмет іпотеки, у якому розмірі, з урахуванням правової позиції про припинення нарахування процентів та пені після звернення до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, що має значення для з`ясування питання щодо розміру решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

02.03.2017 р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звертається до суду з даним позовом, в якому не повідомляє суду про наявність вищевказаного судового рішення та результати його виконання, при цьому зазначає, що станом на 12.01.2017 р. відповідач має заборгованість по цьому кредитному договору, у розмірі: 342071,66 доларів США, яка складається з: 62466,00 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 73868,08 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 12186,47 доларів США заборгованість комісії за користування кредитом; 193551,11 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, на підтвердження надає розрахунок кредитної заборгованості на вищевказану дату, та просить в даному позові стягнути лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 62466,00 доларів США.

За умовами кредитного договору, позивач зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 78000,00 доларів США. Платіжного документу, на підтвердження, що відповідачем отримано цю конкретну суму, суду не надано. В розрахунку кредитної заборгованості початкова сума тіла кредиту, станом на 17.07.2007 р. день укладення кредитного договору зазначена 60000,00 доларів США. Станом на день закінчення заявленого позивачем в позові періоду заборгованості 12.01.2017 р., заборгованість по тілу кредиту розділена на поточне тіло кредиту, яка становить 57725,93 доларів США та прострочене тіло кредиту 4740,07 доларів США. В позові позивачем не обґрунтовані вимоги, з посиланням на умови вищевказаного кредитного договору, щодо стягнення простроченого тіла кредиту. Відомостей щодо наявності/відсутності проплат відповідачем по тілу кредиту, позивачем не надано. Також ні в розрахунку заборгованості, ні в позові не відображені відомості щодо погашення чи непогашення боргу по тілу даного кредиту, в межах виконання вищевказаного рішення суду від 13.02.2013 р.

Судом, з метою об`єктивного розгляду справи, встановлення всіх обставини по справі, 01.06.2022 р. було постановлено ухвалу про визнання явки представника позивача в судове засідання 12.07.2022 р. обов`язковою. При цьому представником дана ухвала суду проігнорована, представник в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних правових висновків та викладених в постанові Верховного Суду від 24.02.2022 р. по справі №646/224/15-ц, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що наразі існує заявлена ним сума боргу по тілу кредиту за даним кредитним договором у розмірі 62466,00 доларів США, яка є рештою заборгованості по тілу кредиту, що не стягнена в порядку виконання судового рішення від 13.02.2013 р. по справі №0814/5235/2012.

Вирішуючи заявлені відповідачем вимоги про застосування строків позовної давності, суд враховує наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (дані правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).

Судом встановлені, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку необґрунтованістю, тому підстави для вирішення питання про застосування строків позовної давності до заявлених вимог відсутні.

Керуючись ст. ст. 141, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPS0GK00000077 від 17.07.2007 року , - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 22.07.2022 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й.Наумова