Дата документу 21.07.2022
Справа № 501/4151/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 липня 2022 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

Головуючого-судді Смирнова В.В.,

при секретарі судового засідання Кочкіній О.В.,

справа № 501/4151/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за

позовом: ОСОБА_1 , громадянка Російської Федерації місце реєстрації: АДРЕСА_1

до

відповідача: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

предмет та підстави позову: про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

учасники справи - не з`явилися,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

ВСТАНОВИВ:

І. виклад позиції позивача.

До Іллічівського міського суду Одеської області 02.11.2021 року звернулася позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя(а.с. 2-5).

Позовна заява мотивована тим, що з 28.11.1990 року по 19.07.1993 рік ОСОБА_1 (надалі - «Позивачка») перебувала у шлюбі з громадянином Російської Федерації ОСОБА_2 (надалі - «Відповідач»). Незважаючи на розірвання шлюбу Позивачка та Відповідач продовжили спілкування та фактично продовжували проживати однією сім`єю. 19.06.2013 року Позивачка та Відповідач повторно одружилися.

Під час знаходження з позивачкою у фактичних шлюбних відношеннях без їх оформлення, відповідач уклав зі своєю матір`ю, ОСОБА_3 , договір довічного утримання від 12.03.2012 р. (посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. за реєстровим № 1019), за яким у власність відповідачу було передано 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (надалі - «Квартира»). Цей договір укладався в інтересах сім`ї позивачки та відповідача, оскільки в квартирі фактично мешкала їх сім`я і це житло було єдиним для них. На протязі життя ОСОБА_3 позивачка солідарно зі своїм чоловіком доглядала, та за рахунок коштів сімейного бюджету надавала їй необхідну допомогу, матеріально підтримувала, забезпечувала одягом, продуктами харчування, приймала участь в поточному ремонту її квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

На сьогодень Відповідач залишився єдиним зареєстрованим власником Квартири в цілому.

Також за період шлюбу подружжям був придбаний автомобіль ВАЗ 2102, рік виготовлення 1984, дата реєстрації 16.07.2015 року, власником якого на сьогодень зареєстрований відповідач. Автомобіль також використовувався в інтересах всієї сім`ї.

29.06.2021 року Позивач та Відповідач розлучилися.

Позивачка вважає, що 1/2 частини квартири та зазначений автомобіль за законом є об`єктами сумісної власності подружжя. Тому позивачка звернулась до суду з позовом та просить суд:

Визнати 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_3 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати автомобіль ВАЗ 2102, 1984 року виготовлення, який з 16.07.2015 року зареєстрований за ОСОБА_2 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 відзив не надав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Відповідач ОСОБА_2 відзив не надав, сповіщався належним чином, про причини неявки суд не сповістив (а.с. 58, 61, 64, 66, 81).

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 від 11.04.2022 року надав до суду клопотання про відкладення слухання справи та заміну неналежного відповідача (а.с. 69-71).

11.04.2022 року представник позивача ОСОБА_5 надав до суду заяву про слухання справи без їх участі (а.с. 74-75, 82-84).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 03.11.2021 року було в забезпеченні позову відмовлено (а.с. 54).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17.11.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду (а.с. 57).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 11.04.2022 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до слухання (а.с. 77).

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (ст. 128 ЦПК), в судове засідання не з`явився без поважних причин, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України.

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що за паспортом громадянина НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-14).

Відповідно свідоцтва про взяття на облік фізичної особи, ОСОБА_1 має ІПН НОМЕР_2 (а.с. 15-16).

Згідно довідки про укладання шлюбу № 442, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 від 28.11.1990 року уклали шлюб в м. Петропавловськ-Камчатський (а.с. 17-19).

Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 19.06.1993 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано , серія НОМЕР_3 (а.с. 20-21).

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4 ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 22).

Відповідно свідоцтва про зміну прізвища, імені, по-батькові ОСОБА_6 , змінила прізвище на « ОСОБА_8 » від 28.10.1999 (а.с. 23-24).

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_5 , народилась ОСОБА_9 , від 24.03.2004 року, батьками вказано ОСОБА_10 та ОСОБА_2 (а.с. 25-27).

Відповідно свідоцтва про укладання шлюбу, серії НОМЕР_6 від 19.06.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_10 уклали шлюб в м. Санкт-Петербург (а.с. 28-30).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_7 вказано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвали шлюб (а.с. 31-33).

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 є власником 1/1 частки кв. АДРЕСА_2 , та власником автомобіля ВАЗ 2102, 1984 року (а.с. 34-36).

V. Оцінка Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положенням п. ч.1 ст. 57 СК України, Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу,... можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, як згідно із законом не можуть їм належати ( виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Аналогічна правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Договір довічного утримання згідно з даним у законі (ст. 744 ЦК України) визначенням - це договір, за яким відчужувач передає набувачеві у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамінчого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувана утриманням та (або) доглядом довічно.

За правилами ст. 746 ЦК України сторонами договору довічного утримання є відчужував та набувач. При цьому закон допускає, що набувачами за договором можуть бути кілька фізичних осіб, які стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання, на праві спільної сумісної власності, та відповідно несуть солідарний обов`язок перед відчужувачем (ч. З ст. 746 ЦК України). Зміст обов`язків набувача за договором довічного утримання визначений у ст. 749 ЦК України.

Клопотання про витребування договору довічного утримання позивачем ОСОБА_1 суду не надано, отже суду не відомо, чи при укладанні договору про довічне утримання між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визначались права та обов`язки позивача ОСОБА_1 ..

Цивільне законодавство визначає, що виникнення спільної сумісної власності кількох осіб на майно, передане за договором довічного утримання, зумовлює солідарне виконання ними обов`язків за цим договором на користь відчужувана.

Визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеним під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суди мають установити, чи був даний договір укладено саме в інтересах сім`ї; чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, виконував обов`язки за таким договором солідарно з набувачем.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі № № 6-2891 цс 15.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Крім того, позивачем не підтверджено обставин, на які позивач ОСОБА_1 посилається як на підставу своїх вимог: обставини придбання спільного майна у період шлюбу або проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу. Вимога про встановлення відповідного юридичного факту позивачкою не заявлялася.

В свою чергу, Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Позивачем вказано вимоги закону в частині доведення обставин щодо права спільної власності на авто ВАЗ 2102, 1984 року випуску не виконано, позовні вимоги не конкретизовано, а саме: не зазначено номер шассі, номер кузова, державний номер авто. Таким чином, суд дійшов висновку що вимога щодо поділу авто ВАЗ 2102, 1984 року випуску є некоректними.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 218, 1006 ЦК України, статтями 3-5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про:

Визнання 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_3 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнання автомобіля ВАЗ 2102, 1984 року виготовлення, який з 16.07.2015 року зареєстрований за ОСОБА_2 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Одеського апеляційного суду з дня отримання повного тексту.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Іллічівського

міського суду Одеської області Смирнов В.В.