Справа № 129/561/21
Провадження по справі № 2/129/152/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2022 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Дєдова С.М.,

розглянувши у відсутність сторін та їх представників в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в місті Гайсині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданої представником позивача адвокатом Красіловським В.О., до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

Встановив:

23.02.2021 р. до Гайсинського районного суду представником позивача адвокатом Красіловським В.О. в інтересах позивача подано позовну заяву (цивільний позов) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, у якому позивачем заявлено такі позовні вимоги:

- визначити, що частка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у житловому будинку АДРЕСА_1 становить 1/1;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12.03.2021 р. до Гайсинського районного суду представником позивача адвокатом Красіловським В.О. в інтересах позивача подано уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування від 04.03.2021 р. (а.с.39-45), згідно із якою позивачем заявлено одну позовну вимогу, - визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Уточненні позовні вимоги представник позивача адвокат Красіловський В.О. обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 видане виконкомом Лад. Хутірської сільської ради Гайсинського району Вінницької області 04.12.2019року.

Після її смерті залишилась спадщина, у вигляді житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя ОСОБА_3 16.08.2018р. зробила розпорядження на все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй і на що вона матиме право за законом, за заповітом, заповіла ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 звернулися до державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом на обов`язкову частку на підставі ст. 1241 ЦК України, оскільки на час смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_1 мала II групу інвалідності дитинства.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не зверталися із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , оскільки вони не підпадають під норму ст. 1241 ЦК України.

ОСОБА_2 також звернувся до державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Однак, державний нотаріус Гайсинської державної нотаріальної контори постановою від 12.11.2020року про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину на належну частку, оскільки відсутні документи що посвідчують право власності спадкодавиці на житловий будинок; невизначена частка спадкодавиці на житловий будинок; неможливо встановити які частки житлового будинку належали решті членам колгоспного двору, будинок відноситься до суспільної групи колгоспників.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а)право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 199Іроку не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б)розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11.03.1985р. № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979р. за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985р. №5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином відповідно з виписки з погосподарської книги за 1991- 1995р.р. виданої виконавчим комітетом Ладижинсько Хутірської сільської ради Гайсинського району Вінницької області №191 від 29.05.2020року про те, що згідно погосподарської книги №6, особистий рахунок № НОМЕР_2 житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи колгоспників. Станом на 15 квітня 1991 року склад двору слідуючий: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Статтею 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка регулювала питання спадкування майна колгоспного двору, встановлено, що у випадку смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила спадкування на загальних підставах.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 на день смерті свого чоловіка проживала разом із своїм чоловіком ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та фактично вступила в управління та володіння житловим будинком, то вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Їх спільні діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не проживали та не входили до членів колгоспного двору.

За таких обставин, після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 прийняла у спадщину колгоспний двір (житловий будинок), інших членів колгоспного двору не було, а тому є єдиним власником даного житлового будинку.

Крім того, згідно облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016 -2020 року головою домогосподарства, що розташоване по АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 .

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , виготовленого 12.07.2018, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1959 р., господарські будівлі та споруди - в 1925, 1967, 1968, 1972, 1980, 1987, 1989р.р., ОСОБА_3 є єдиним власником вказаного домоволодіння. Інвентаризаційна вартість будинку, господарських будівель та споруд становить 158957,00 грн.

Тобто, ОСОБА_3 , на момент її смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , є єдиним власником житлового будинку по АДРЕСА_2 .

На даний час поняття «колгоспний двір» втратило своє правове значення. Але при наявності записів у погосподарських облікових книгах сільської ради або свідоцтвах про право власності про те, що двір відноситься до типу колгоспного, питання про право власності на будинок і господарські будівлі можливо вирішити тільки шляхом ухвалення судового рішення про визнання права власності на будинок, як на об`єкт права власності.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених у листі №24-753/0/4-13 від 16.05.20ІЗроку «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» належним відповідачем у даному спорі є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1263/02-31 від 12.11.2020року, в матеріалах спадкової справи є копія заповіту на ім`я ОСОБА_2 , який подав заяву про прийняття спадщини, тож останній є належним відповідачем в даному позові.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК україни).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і - е припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі -еохоплення заповітом усієї спадщини.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом і обов`язкова частка).

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачає.

У рішенні Конституційного Суду України від 11.02.2014 року (справа № 1-1/2014) по справі за конституційним зверненням громадянина розкривається зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 СК України, який відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний".

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 лютого 2014 року в справі № 1-1/2014 в аспекті конституційного звернення щодо положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині дійшов висновку, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

Згідно довідки Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи серія АС №00000959 ОСОБА_1 , має II групу «інвалід дитинства», безстроково, інвалідність встановлена з 24.06.2008р.

Враховуючи, що ОСОБА_1 на день відкриття спадщини після померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була в встановленому законом порядку визнана інвалідом, тому вона має право на обов`язкову частку у спадщині, яка з урахуванням наявності спадкоємця за заповітом та положень ст. 1241 ЦК України, складає 1/6 частина від спірного спадкового майна ( ОСОБА_3 єдиний власний будинку: спадкоємцями за законом є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 тобто їх частка за законом становила б по 1/3 частки кожного, а тому з урахуванням змісту ст. 1241 ЦК України частка ОСОБА_1 становить 1/6 (1/3:2=1/6)).

26.02.2021 року ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області залишено без руху для виправлення недоліків позовну заяву позовної заяви ОСОБА_1 , поданої представником позивача адвокатом Красіловським В.О., до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

15.03.2021 року ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області відкрите загальне позовне провадження у цій справі.

Підготовче судове засідання у справі за цим позовом неодноразово відкладалось за клопотанням сторони позивача для уточнення позовних вимог, однак позовні вимоги сторона позивача не уточнювала.

22.07.2022 року ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області постановлено закрити підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , поданої представником позивача адвокатом Красіловським В.О., до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування та призначити справу до судового розгляду по суті.

22.07.2022 року позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Красіловський В.О. до суду не з`явились, а представник позивача адвокат Красіловський В.О. із використанням сервісу «Електронний суд» подав до суду скріплене кваліфікованим електронним цифровим підписом клопотання (заяву), в якій просив судовий розгляд справи №129/561/21 здійснювати у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги, викладені у позовній заяві від 04.03.2021 року підтримали повністю, адвокат Красіловський В.О. наполягав на вирішенні справи на підставі позовної заяви від 04.03.2021 року, вказуючи, що позивач не буде уточнювати позовні вимоги та залучати до справи інші сторони.

22.07.2022 року відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, ще раніше 15.11.2021 року подав заяву (а.с.132), в якій просив здійснювати судовий розгляд справи №129/200/21 у його відсутність, позовні вимоги, викладені у позовній заяві від 04.03.2021 року, визнав повністю, інших клопотань не заявляв.

Відповідно до положень ч.2 ст. 211, ч.2 ст. 247 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом.

З урахуванням позицій учасників розгляду справи, досліджених доказів та вимог закону, суд визнає, що уточненні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з таких міркувань.

Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, встановив, що подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 за життя власною працею та коштами у 1959 році спорудили житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , записали в погосподарську книгу, проживали у ньому, вели господарство, але за життя не зареєстрували своє право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами колгоспний двір, в якому проживали ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , що визнається і не заперечується сторонами по справі, підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (а.с.а.с. 18-20), копією виписки із погосподарської книги Ладижинсько-Хутірської сільської ради Гайсинського району від 29.05.2020 р. № 191 (а.с. 21), копіями записів із по господарської книги (а.с. 9-11).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Ладижинські Хутори Гайсинського району Вінницької області, що визнається і не заперечується сторонами по справі, підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 видане виконкомом Лад. Хутірської сільської ради Гайсинського району Вінницької області 03.01.2001 року (а.с. 12).

Внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема, право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи №718/2001 на майно померлого ОСОБА_6 (а.с. 91-110), яку перевірено судом на виконання пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Спадкоємцями першої черги за законом померлого ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_3 та його діти, - дочки ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Після відкриття спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 спадщину вказаного спадкодавця прийняла його дочка ОСОБА_4 шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, якій нотаріусом в наступному на її вимогу видано три свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкові, - земельну частку (пай), майновий пай, грошові вклади в Ощадбанку України, а також 18.11.2020 р. державним нотаріусом Гайсинської державної нотаріальної контори шляхом винесення постанови вих.№1302/02-31, про відмову у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину вказаного спадкового будинку, що підтверджується матеріалами спадкової справи №718/2001 на майно померлого ОСОБА_6 (а.с. 91-110), а також копією постанови нотаріуса відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 113-114).

Інші спадкоємці спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , а саме його дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_1 відмовились від прийняття вказаної спадщини, про що подали до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №718/2001 на майно померлого ОСОБА_6 (а.с. 91-110).

Спадкоємиця спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , а саме його дочка ОСОБА_5 не вчиняла жодних визначених ст. 549 ЦК України ( в ред.1963 року) дій із прийняття спадщини свого померлого батька, а тому вона вважається такою, що не прийняла цю спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи №718/2001 на майно померлого ОСОБА_6 (а.с. 91-110).

Спадкодавиця ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ладижинські Хутори Гайсинського району Вінницької області, що визнається і не заперечується сторонами по справі, підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого виконкомом Лад. Хутірської сільської ради Гайсинського району Вінницької області 04.12.2019 року (а.с. 23).

Внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема, право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи №42/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 53-70), яку перевірено судом на виконання пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», а також довідкою Лад. Хутірської сільської ради Гайсинського району Вінницької області 29.05.2020 року №190 (а.с. 22).

Спадкоємцями першої черги за законом померлої ОСОБА_6 є її діти, - дочки ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а спадкоємцем за заповітом є її онук, - ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_3 16.08.2018р. зробила розпорядження на все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй і на що вона матиме право за законом, за заповітом, заповіла ОСОБА_2 , що підтверджується копією заповіту (а.с. 16), матеріалами спадкової справи №42/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 53-70).

Після відкриття спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 її спадщину прийняли, - її онук ОСОБА_2 шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та її дочка ОСОБА_1 шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яким нотаріусом в наступному на їх вимогу видано: спадкоємцю за заповітом ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 частин спадкової земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та спадкоємеці за законом на обов`язкову частку ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину спадкової земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також 12.11.2020 р. державним нотаріусом Гайсинської державної нотаріальної контори шляхом винесення двох постанов вих.№1263/02-31 та №1264/02-31, про відмову у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину на їх частки вказаного спадкового будинку, у зв`язку з тим, що на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності спадкодавця на вищезазначений житловий будинок (частину будинку), невизначена частка спадкодавця на житловий будинок (частину будинку), а також відсутні відомості (інформація) про державну реєстрацію права власності на вищезазначений житловий будинок (частки будинку), також не можливо встановити, які частки житлового будинку належали решті членам колгоспного двору, у зв`язку із чим позивачка ОСОБА_1 не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї матері ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами спадкової справи №42/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 53-70).

Інша спадкоємець спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а саме її дочка ОСОБА_4 відмовилась від прийняття вказаної спадщини, про що подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини; а інша дочка спадкодавці ОСОБА_5 не зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , а тому вона вважається такою, що не прийняла цю спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи №718/2001 на майно померлого ОСОБА_6 (а.с. 91-110).

Враховуючи, що ОСОБА_1 на день відкриття спадщини після померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була в встановленому законом порядку визнана інвалідом, тому вона має право на обов`язкову частку у спадщині, яка з урахуванням наявності спадкоємця за заповітом та положень ст. 1241 ЦК України, складає 1/12 частину від спірного спадкового майна, оскільки:

- за життя спадкодавцям ОСОБА_6 та ОСОБА_3 належало кожному з них по 1/2 = 4/8 часток спірного будинку;

- після смерті спадкодавця ОСОБА_6 прийняла спадщину його дочка ОСОБА_4 , яка як спадкоємиця за законом набула право власності на 1/2 = 4/8 часток спірного будинку;

- на день смерті спадкодавиці ОСОБА_3 належала 1/2=4/8 часток спірного будинку;

- частка кожного із трьох дочок спадкоємців за законом спадщини ОСОБА_3 ) складає 1/2:3=1/6 (частка кожного із трьох спадкоємців за законом спадщини ОСОБА_3 );

- після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 прийняли спадщину: її онук ОСОБА_2 (спадкоємець за заповітом), який набув право власності на 5/12 часток спірного будинку (1/2-1/12=5/12); а також її дочка ОСОБА_1 , яка як спадкоємиця за законом на обов`язкову частку, з урахуванням змісту ст. 1241 ЦК України набула право власності на 1/12 часток спірного будинку (1/6:2=1/12; та в наступному 1/2-1/12=5/12).

Зазначені спірні правовідносини регламентуються:

- чинними на час виникнення спірних правовідносин ст.100, ч.ч.1,2 ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 р.), згідно з якими в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або його частина); у подружжя, яке проживає спільно може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності та ст. 127 цього самого Кодексу, за змістом якої особиста праця є підставою законного набуття права власності, в тому числі членами колгоспного двору та двором в цілому;

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі Вказівки № 112/5), а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69).

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

- чинною на час виникнення спірних правовідносин ст. 549 ЦК України ( в ред.1963 року), за змістом якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини; або якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини;

- відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.;

- ч. 2 ст. 41 Конституції України, відповідно до якої право приватної власності набувається відповідно до встановленого законом порядку;

- ч.1 ст.328 ЦК України, за якою фізична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів; правомірність (законність) набуття права власності презюмується;

- ст.1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю в момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті;

- ч.4 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу;

- ч.5 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини;

- ч.1 ст.1241 ЦК України, відповідно до якої малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка);

- відповідно до ч.1 ст. 1 Протоколу № 1 ратифікованої Україною 11.09.1997 р. Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право мирно володіти своїм майном;

- п. 9) ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», за змістом якого документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, є рішення суду щодо права власності на нерухоме майно.

З системного аналізу та тлумачення вказаних норм права, встановлених обставин у справі експліцитно та імпліцитно вбачаються такі твердження, міркування та висновки:

ОСОБА_1 на день відкриття спадщини після померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була в встановленому законом порядку визнана інвалідом, тому вона має право на обов`язкову частку у спадщині, яка з урахуванням наявності спадкоємця за заповітом та положень ст. 1241 ЦК України, складає 1/12 частину від спірного спадкового майна, оскільки:

- за життя спадкодавцям ОСОБА_6 та ОСОБА_3 належало кожному з них по 1/2 = 4/8 часток спірного будинку;

- після смерті спадкодавця ОСОБА_6 прийняла спадщину його дочка ОСОБА_4 , яка як спадкоємиця за законом набула право власності на 1/2 = 4/8 часток спірного будинку;

- на день смерті спадкодавиці ОСОБА_3 належала 1/2=4/8 часток спірного будинку;

- частка кожного із трьох дочок спадкоємців за законом спадщини ОСОБА_3 ) складає 1/2:3=1/6 (частка кожного із трьох спадкоємців за законом спадщини ОСОБА_3 );

- після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 прийняли спадщину: її онук ОСОБА_2 (спадкоємець за заповітом), який набув право власності на 5/12 часток спірного будинку (1/2-1/12=5/12); а також її дочка ОСОБА_1 , яка як спадкоємиця за законом на обов`язкову частку, з урахуванням змісту ст. 1241 ЦК України набула право власності на 1/12 часток спірного будинку (1/6:2=1/12; та в наступному 1/2-1/12=5/12),

- 12.11.2020 р. державним нотаріусом Гайсинської державної нотаріальної контори шляхом винесення двох постанов вих.№1263/02-31 та №1264/02-31, про відмову у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину на їх частки вказаного спадкового будинку, у зв`язку з тим, що на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності спадкодавця на вищезазначений житловий будинок (частину будинку), невизначена частка спадкодавця на житловий будинок (частину будинку), а також відсутні відомості (інформація) про державну реєстрацію права власності на вищезазначений житловий будинок (частки будинку), також не можливо встановити, які частки житлового будинку належали решті членам колгоспного двору, у зв`язку із чим позивачка ОСОБА_1 не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї матері ОСОБА_3 ,-

таким чином, з урахуванням вказаних фактичних обставин, встановлених судом на підставі наявних у справі доказів; змісту спірних правовідносин; норм права, які підлягають застосуванню до вказаних спірних правовідносин у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку, що з метою захисту законного права позивача ОСОБА_1 на спадщину, як спадкоємиці за законом на обов`язкову частку у спадщині померлої матері, заявлені нею уточненні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому необхідно рішенням суду визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ладижинські Хутори Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_3 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити через безпідставність цієї частини позовних вимог, оскільки ці вимоги є очевидно незаконними з огляду на вищенаведені судом мотиви та норми закону.

Інші пояснення та доводи представника позивача, надані ним суду та викладені у позовній заяві, письмовому поясненні, додатках про обґрунтованість та законність позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/6 частину спадкового будинку, судом під час ухвалення рішення у справі відхиляються, оскільки дані твердження представника позивача повністю спростовуються викладеними в рішенні суду доводами та наявними у справі і дослідженими судом доказами.

Керуючись ст. ст. 9, 12, 13, 81, 89, 200, 211, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України,

Ухвалив:

Уточнені позовні вимоги задовільнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий 01.02.1996 року Лажинським МВМ УМВС України у Вінницькій області), жителькою АДРЕСА_3 , право власності на 1/12 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ладижинські Хутори Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_3 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Гайсинський районний суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: