Справа № 456/820/19
Провадження № 4-с/456/19/2022
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

за скаргою на дії та рішення державного виконавця

19 липня 2022 року місто Стрий Львівської області

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитин В.Я., вивчивши матеріали скарги боржника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі БАНК» з ринку (місцезнаходження юридичної особи: вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053; код у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21708016), з участю стягувача ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) та старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Метлушенко Ганни Олександрівни (місце здійснення професійної діяльності: вул. П. Саксаганського, 110, м. Київ, 01032), на дії та рішення державного виконавця, -

в с т а н о в и в:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань виведення ПАТ «ВіЕйБі БАНК» з ринку в особі уповноваженого представника адвоката Павликівського В.І. (належно засвідчена копія довіреності від 23.02.2022 року за № 60-2456/22 долучена до матеріалів скарги) 11.07.2022 року, скориставшись відділенням поштового зв`язку, подав скаргу (надійшла та зареєстрована в діловодстві суду 18.07.2022 року за вх. № 9463), в якій просить визнати протиправними дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Метлушенко Г.О. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 24.06.2022 року у виконавчому провадженні № 67851308, скасувати названу постанову про накладення штрафу, а також в скарзі заявляє письмове клопотання про витребування з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) матеріалів виконавчого провадження № 67851308 та письмове клопотання про зупинення виконавчих дій з примусового виконання на підставі виконавчого листа, виданого Стрийським міськрайонний судом Львівської області 07.09.2021 року у справі 456/1582/19.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.07.2022 року головуючим суддею щодо розгляду вищевказаної скарги на дії та рішення державного виконавця визначено суддю Микитина В.Я..

Суддя, дослідивши матеріали вищевказаної скарги на дії та рішення державного виконавця, вважає, що в її прийнятті до розгляду й відкритті провадження у справі за такою скаргою слід відмовити з огляду на наступне.

Так, в силу ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статей 124, 125 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно вимогам ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Слід зазначити, що важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу правовладдя, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини, який, з-поміж іншого, неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» (заява № 52013/08), в якому визначено, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122125).

Відтак, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З матеріалів скарги вбачається, що на виконанні у старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) Метлушенко Г.О. перебуває виконавчий лист, виданий Стрийським міськрайонний судом Львівської області 07.09.2021 року у справі 456/1582/19, про зобов`язання уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» внести до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб оформлені відповідно до вимог Положення № 3711 зміни до реєстру акцептованих кредиторів, а саме: включити вимогу ОСОБА_1 на суму 92 640, 39 грн., встановлену рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.10.2015 року по справі №456/2433/15-ц, до четвертої черги. Зазначеною старшим державним виконавцем 24.06.2022 року у межах виконавчого провадження № 67851308 з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа винесено постанову про накладення штрафу на уповноважену особу боржника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» у розмірі 5 100 грн. на користь держави за невиконання рішення суду. Вважаючи названу постанову протиправною, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань виведення ПАТ «ВіЕйБі БАНК» з ринку в особі уповноваженого представника адвоката Павликівського В.І. в порядку ст. 447 ЦПК України подав до Стрийського міськрайонного суду Львівської області скаргу на таке рішення старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) Метлушенко Г.О., в котрій також оскаржує її дії, пов`язані з винесенням цього рішення про накладення штрафу. За змістом статей 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Слід також зазначити, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24) Європейський Суд з прав людини закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність. Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статей 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження,їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін,інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин,передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

У свою чергу згідно з ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відтак слід дійти висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 06 червня 2018 року в справі № 921/16/14-г/15 та від 28 листопада 2018 року в справі № 2-01575/11.

Отже у даному конкретному випадку правовідносини, що виникли у виконавчому провадженні № 67851308 та стосуються оскарження боржником постанови державного виконавця про накладення штрафу, слід вважати такими, що не випливають з рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання ухваленого відповідно до положень ЦПК України судового рішення, а, отже, не підлягають судовому контролю за виконанням такого судового рішення, а підлягають розгляду у позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, оскільки стосуються накладення штрафу, а відповідна постанова є самостійним виконавчим документом.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин подана скарга на дії та рішення державного виконавця не підлягає прийняттю до розгляду у порядку здійснення контролю за виконанням судових рішень в порядку цивільного судочинства й слід відмовити у відкритті провадження у справі за такою скаргою на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України. При цьому Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань виведення ПАТ «ВіЕйБі БАНК» з ринку належить роз`яснити право на оскарження зазначених дій та рішення державного виконавця до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому КАС України.

Керуючись статтями 10, 13, 186, 260-261, 447 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі БАНК» з ринку, з участю стягувача ОСОБА_1 та старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Метлушенко Ганни Олександрівни, на дії та рішення державного виконавця, оскільки ця скарга не підлягає розгляду в межах здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі БАНК» з ринку його право звернутись до адміністративного суду з позовною заявою про протиправність дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу, з вимогою скасувати таку постанову про накладення штрафу.

Ухвала, в силу положень ч. 2 ст. 261 ЦПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена сторонами по справі у строк подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення та підписання суддею, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя В.Я. Микитин