Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А. , при секретарі Савенко Є.В., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за за позовною заявою ОСОБА_1 до Регіональний офіс водних ресурсів у Миколаївській області про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

ВСТАНОВИВ:

16.12.2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із невипалченої заробітної плати (усіх сум, що належать позивачу від підприємства ) та середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку.

В обгрнутування позову посилається на те, що з 19.052020 по 15.11.2021 року він працював на посаді провідного юрисконсульта Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області , звідки його звільнено на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно наданого розрахунку відповідача у день звільненян він мав отримати 26025,51 грн, проте у день звільнення отримав лише 23661,58 грн, отже з вини відповідача в день звільнення він ен отримав 2363 грн 94 коп.

Таким чином, з 15.11.2021 року по день звернення до суду середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку 328,49 грн середньоденного заробітку становить 10465 грн 11 коп.

31 грудня 2021 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути на його корсить середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.11.2021 по 29.12.2021 у розмірі 10511, 68 грн в зв`язку з тим, що 29 грудня 2021 року йому була виплачена на день звільнення заборгованість по заробітній платі.

26 січня 2022 року відповідачем надано відзив на позов, в якому просять відмовити узадволенні позову в повному обсязі. Так, в день звільнення позиваач 15.11.2021 року відповідач переахуван на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошгти у розмірі 2361,58 грн, тобто йому не було випалчено лише когшти з допомоги по тип/мчасовій непрацездатності в сумі 2363,94 грн, які належать до випалти позивачу в взвязку з його перебуванням на лікарняних з 19.10.2021 по 26.10.2021 та з 27.10.2021 по 05.11.2021 . Відповідно до положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Подоженнями ст.ст. 30-34 цього Закону встановлений спеціальний порядок зарахування страхових кошів страхувальнику та порядок нарахування коштів.

12.11.2021 року на засіданні комісії із соціального страхування РОВР у Миколаївській області було прийнято рішення призначити соціальну допомогу по тимчасовій непрацездатності позивачу згідно з листками непрацездатності , кліькість днів, що підлягає оплаті 18, втому числі за рахунок коштів Фонду-13, розмір допомоги 100%.

В той же день заяву-розрахунок прийнято фондом соціального страхування України, що підтверджується квитанцієї № 3 про отримання. 15 листопада 2021 у день звільненян Самсовонов уО,В були виплачені усі кощшти до виплати, в тому числі з урахуванням оплати перших п`яти днів непрацездатностів сумі 909,21 грн. 28.12.2021 року Фонд перевів на окремий рахунок відповідача нараховану за вищезазначеною заявою-розрахунокм від 15.11.2021 року допмогу по тимчасовій непрацездатності за рахунок Фонду, що підтверджується банківською випискою від 28.12.2021 , на наступний день позивачу було виплачено решту коштів за рахунок погашення заборгованості за листками непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування в сумі 2363,94 грн.

За такого, розрахунок при звільненні з позивачем проведено у відповідності до вимог чинного законодавства і на відповідача не може бути покладена відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

27 січня 2022 року позивачем надано відповідь на відзив, в якому стверджує про введення відповідачем суду в оману, оскільки відповідач мав сплатити по двум лікарняним по 5 днів за кожний тобто за 10 днів , а не за 5 днів всього в день звільнення.

08.02.2022 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому посилаючись на положення наказу МОЗ №1234 «Порядок видачі (формування) листків непрацездатності « звертає увагу суду на те, що листки непрацездатності позиваач мають однаковий номер випадку непрацездатності №498874-1 та № 894384-1_ - тобто другий лікарняний є продовженням першого та складають один страховий випадок . За аткого дії відповідача щодо оплати лікарняного за рахунок Фонду 13 днів відповідачють вимогам законодавства.

До того ж, заяву РОВР від 15.11.2021 року з зазначенням цих двух листків непрацездатності було прийнято ФССУ без зауважень та саме робочим органом виконавчої дирекції фонду було прийнято рішенян про сплату саме за 13 днів за рахунок коштів фонду.

Ухвалою суду від 10.01.2022 року суддею Гуденко О.А. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою . Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду під головуванням судді Гуденко О.А. від 21.03.2022 року визнано заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Гуденко О.А. необґрунтованою. Передати заяву про відвід для вирішення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України.

Ухвалою суду під головуванням судді Чулуп О.С. від 14 червня 2022 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Гуденко О.А. у справі № 490/10144/21 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області про стягнення заборгованості по заробітній платі- відмовлено.

05 липня 2022 року передано матеріали справи судді Гудекно О.А. та призначено розгляд справи на 22.07.2022 року.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його присутності, просив про задоволення позову.

Представник відповідача в судове засідання не з`явивися, надав суду заяву , в якій просив врахувати висновки, виклдаені в Постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року по справі № 809/575/16 та прийняти рішення у відповідності до закону.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 279 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно наказу № 179-П від 10.11.2021 року Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській областізвільнено ОСОБА_1 з посади провідного юбрисконсульта служби правового забезпечення з 15.11.2021 року за власним бажанням ч.3 ст. 38 КЗпП України. Виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 31 календарних днів ст. 83 КЗпП (13 календарних днів за період з 26.06.2021 по 15.11.2021 і 18 календарних днів невикористаної відпусткиз 19.10.2021 по 05.11.2021 в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю) та вихідну допомогу у розмірі тримісячного заробітку на підставі ст. 44 КЗпП України у строки відповідно до ст. 116 КЗпП України.

Згідно розрахунковового листа позивача за листопад 2021 року йому нараховано до видачі 26 025 грн 52 коп, з яких без відрахувань: 24303,51 грн вихідна допомога, 239,09 грн оклад, 120 грн надбавка, 677,67 грн лікарняний за рахунок ФСС (3 дні) , лікарняний за рахунок підприємства 1129,45 грн ( 5 днів), 1129,45 грн лікарняний за рахунок ФСС (5 дні), 1129,45 грн лікарняний за рахунок ФСС (5 дні), 656,98 грн пол рішенню суду, 3027,83 грн компенсації, 3,68 грн індексації за 1 день всього нараховано 32 417,11 . Так, з наданого розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 , була нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності з Фонду соціального сррахування України у розмірі 2936,57 грн до виплати 2363,94 грн..

В подальшому 29 грудня 2021 року ОСОБА_1 , було виплачено відповідачем 2363,94 грн на картковий рахунок з призначенням платежу «заробітна плата».

Матеріалами цивільної справи підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно перебував на лікарняному з 19.10.2021 по 26.10.2021 та з 27.10.2021 по 05.11.2021 ( захворювання або травма загального характеру, не пов`язана з виробництвом) .

Згідно протколу засіданні комісії із соціального страхування РОВР у Миколоаївській області від 12.11.2021 року вказані лікарняні ОСОБА_1 були розглянуті та прийнято рішення про призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності за 18 днів, з них 13- за рахунок ФССУ.

Згідно Квитанції № 3 від 15.11.2021 року зареєстровано в Єдиній інформаційно-аналітичній ситемі ФССУ «заява-розрахунок страхувальника РОВР у Миколаївській області № 015120 щодо виплати 2936,57 грн допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 згідно вищевказаних лікарняних листків .

Згідно виписки від 28.12.2021 року по рахунку РОВР у Миколаївській області в ДКСУ - 28.12.2021 року зарахована сума 2936,57 грн від ММВУВД ФССУ в Миколаївській області згідно заяви-розрахунку № 015120 від 15.11.2021.

Сторонами не оспорюється, що в день звільнення позивачу були виплачені всі суми згідно розрахунку, крім суми у 2363,94 грн, яка була виплачена відповідачем на його рахунок 29.12.2021 року - згідно платіжного доручення № 2853 від 28.12.2021 року .

Згідно довідки про доходи позивача від 17.01.2022 року встановленого зразка, його середньоденний заробіток за час роботи у відповідача складав 389,72 грн.

Згідно приписів статті 7 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Наведені положення кореспондуються з приписами статті 97 КЗпП України.

Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з статтею 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненніза своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, вирішуючи питання про покладення на власника або уповноважений орган відповідальності за несвоєчасну виплату належних працівникові сум при звільненні суд повинен встановити наявність підстав для проведення таких виплат у день звільнення працівника, а також наявність вини відповідної установи.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що грошові кошти у сумі 2363,94 грн були сплачені ОСОБА_1 після звільнення на підставі листків непрацездатності серії №498874-1 та № 894384-1, які 15.11.2021 року були передані в установленому законом порядку відповідачем до Фонду Соціального страхування України, яким в свою чергу було прийнято відповідне рішення про воплату сказаної допомоги за 13 днів та перераховано кошти на спеціальний рахунок відповідача 28.12.2021 року. Фактично грошові кошти у сумі 2363,94 грн були сплачені позивачеві 29.12.2021.

При цьому, позивачем також не оспорюється, що недоплачені у день звільнення суми це саме виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності за час перебування на лікарняному з 19.10.2021 по 26.10.2021 та з 27.10.2021 по 05.11.2022 року.

Відповідно до п.3 Розділу ІІ Порядку

видачі (формування) листків непрацездатності в Електронному реєстрі листків непрацездатності затв. Наказом МОЗ України від 17.06.2021 року № 1234 ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) , дати відкриття та закриття листка непрацездатності відповідають датам початку строку дії та закінчення строку дії медичного висновку, на підставі якого сформований цей листок непрацездатності. Листок непрацездатності вважається виданим через сім днів після дати закриття листка непрацездатності.

На підставі даних медичних висновків, що складають один випадок тимчасової непрацездатності, формуються листки непрацездатності в порядку черговості створення медичних висновків, кожен наступний із яких створюється як продовження першого та складають один страховий випадок.

Доказів того, що він приступав до роботи в період між цими листками непрацездатності позивач суду не надав. 26 та 27 жовтня 2021 року це вівторок та середа відповідно, робочі дні. В кожному з листків непрацездатності зазначено один і той самий номер випадку непрацездатності 899103. Більш того, згідно вказаного Наказу , листок непрацездатності вважається виданим через сім днів після дати закриття листка непрацездатності

За такого, суд погоджується з твердженням відповідача, що випадок тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 у цей період з 19 жовтня по 05 листопада 2021 року- це один страховий випадок.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України; страховик - Фонд соціального страхування України (далі - Фонд); за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Наведений висновок суду відповідає і загальним принципам загальнообов`язкового соціального страхування, адже покладення обов`язку виплачувати відповідну допомогу поза межами встановленого законодавством обсягу на страхувальника, як особи, яка застрахувала свою відповідальність ( в даному випадку роботодавець) та сплачує відповідний єдиний внесок /страхові платежі, суперечить меті інституту загальнообов`язкового страхування .

В контексті наведених вище обставин, суд зазначає наступне.

Згідно пунктів 1, 2 частини 2 статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», застраховані особи зобов`язані: надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги відповідно до цього Закону та своєчасно повідомляти страхувальника та страховика про обставини, що впливають на умови або зміни розміру матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відровідно до ст. 30 цього Закону, матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначаються та надаються за основним місцем роботи (діяльності).

Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність. Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Відповідно до положень ч.1 ст. 32 цього Закону - документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження.

В даному випадку відповідчаем надані позивачем листки непрацездатності 05.11.2021 року були розглянуті у встановлений законодавством строк.

Відповідно до ст. 34 вказаного Закону, фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви.

Страхувальник, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, суд приходить до висновку, що віднесення допомоги по тимчасовій непрацездатності до виплат при звільненні, передбачених статтею 116 Кодексу законів про працю України, як-то стверджує позивач, не є вірним, оскільки дані виплати врегульовані спеціальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким чітко регламентована «незалежність» останніх від дати звільнення.

Виходячи з вищевикладеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити, так як невиплачені при звільненні позивачу суми вже сплачені на його рахунок 29.12.2021 року, отже заборгованості відповідача перед позивачем внаслідок його звільнення на час вирішення справи не існує, судом не встановлено і вини відповідача у невиплаті належних при звільненні сум у визначені ст. 116 КЗпП України строки, а тому і підстав вважати порушеними трудові права ОСОБА_1 на час розгляду справи немає, а отже і підстави для застосування положень ст. 117 КЗпП України та покладення на відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст.12,13,81, 141,259,263-265, 279, 352 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Регіональний офіс водних ресурсів у Миколаївській області про стягнення заборгованості по заробітній платі - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо повне рішення не було вручено в день його проголошення учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення виготовлено 25 липня 2022 року

Суддя Гуденко О.А.