Справа № 539/1081/22
Провадження № 2/539/675/2022
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2022 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Алтухової О.С.,
за участю секретаря судового засідання Гусак А.О.,
учасники по справі у судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
21.04.2022 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просила визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона є власником житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
За вказаною адресою зареєстрований її чоловік ОСОБА_2 , який в 2020 році залишив будинок та проживає в іншому місці.
На неодноразові її прохання знятися з реєстрації, відповідач ніяким чином не реагує.
Ухвалою від 02.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання на 06 липня 2022 року.
В судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача надала заяву про надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Судові витрати просила залишити за позивачем.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.
За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 09 грудня 2005 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 в дар житловий будинок по АДРЕСА_1 . (а.с.6).
Відповідно до Витягу від 19.12.2005 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування. (а.с.7).
З наведеного вбачається, що єдиним законним власником житла є ОСОБА_1 .
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.11.2020 власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . (а.с.8).
Відповідно до договору про поділ майна подружжя від 26 листопада 2020 року житловий будинок АДРЕСА_1 за домовленістю сторін перейшов в особисту приватну власність ОСОБА_1 (а.с.9-12).
Відповідно до Акту вуличного комітету від 19.04.2022 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований, але не проживає з 2020 року за адресою АДРЕСА_1 , по теперішній час.
Відповідно до ст. 41, 47 Конституції України право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, враховуючи, що житло належить на праві приватної власності позивачу, відповідач відсутній в будинку з 2020 року, суд вважає вимоги позивача доведеними і обгрунтованими, такими, що грунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 224, 263, 280-284 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житлом: будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації/проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Рішення суду складено та підписано 06 липня 2022 року.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду О.С. Алтухова