Справа № 148/1815/21
Провадження № 22-ц/801/1357/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 рокуСправа № 148/1815/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Рибчинського В.П.

за участю секретаря судового засідання: Кобенди Ю.О.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою представника позивача акціонерного товариства «Альфа-Банк» адвоката Михніцького Геннадія Юльяновича на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 травня 2022 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Саламахи О.В., дата складення повного тексту невідома,

встановив:

В жовтні 2021 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 12 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" та фізичною особою ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 25000 доларів США.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 12 червня 2008 року між кредитором та відповідачем було укладено договір іпотеки № 87998, відповідно до якого останній передав в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Ринкова вартість іпотеки становить 512400 грн.

08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ "Укрсиббанк" відступило ПАТ "Дельта Банк" право вимоги по кредитних договорах, укладених з ПАТ "Укрсиббанк" та фізичними особами.

Також 09 грудня 2019 року між ПАТ "Дельта Банк" та АТ «Альфа-Банк» укладено договір відступлення прав вимоги по кредитних договорах, укладених між ПАТ "Дельта Банк" та фізичними особами.

Отже, відбулося відступлення прав вимоги за вищевказаним кредитним договором, укладеним між ПАТ "Укрсиббанк" та відповідачем ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк».

Позивач вважає, що свої зобов`язання виконав належним чином, вчасно та в повному обсязі надав відповідачу кредит.

Однак, відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, чим порушив умови кредитного договору в результаті чого, станом на 05 серпня 2021 року має заборгованість: за кредитом - 24648 доларів США, по відсотках 51781,12 доларів США, по пені 128367,87 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду зі вказаним позовом в якому вони просили звернути стягнення на предмет іпотеки - вказану двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 12 червня 2008 року, а саме заборгованість в розмірі 24648 доларів США, по відсотках 51781,12 доларів США, по пені 128367,87 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України "Про виконавче провадження" за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Також просили стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 7686 грн.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 травня 2022 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк», поданого представником Ременюк Тетяною Олександрівною, до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів переходу прав вимоги від ПАТ "Укрсиббанк", як первісного кредитора та іпотекодержателя, до ПАТ "Дельта Банк" за кредитним договором № 0, укладеним 12 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" та відповідачем ОСОБА_1 , а також договором іпотеки від № 87998 від 12 червня 2008 року, доказів правонаступництва ПАТ "Дельта-Банк" після ПАТ "Укрсиббанк" матеріали справи також не містять, а тому законні підстави для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивача акціонерного товариства «Альфа-Банк» адвокат Михніцький Геннадій Юльянович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на переконання заявника суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недоведеність набуття права вимоги між АКІБ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», оскільки стороною позивача надано відповідні докази, зокрема, копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, платіжний документ про проведений розрахунок за придбаний актив з прилюдних торгів. Поряд з цим зазначає, що всі договори щодо відступлення прав вимоги та внесення змін підлягали нотаріальній перевірці та нотаріальному посвідченню, а відповідно нотаріусами перевірено перехід права вимоги до АТ «Альф банк». Поряд з цим, в обґрунтування наявної заборгованості у відповідача, покликається на ті ж самі обставини, які зазначені ним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" та відповідачем ОСОБА_1 12 червня 2008 року укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 5-11).

Відповідно до вказаного договору, банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти у іноземній валюті доларах США у сумі 25500, що дорівнює 123756,60 грн. за курсом НБУ на день укладення договору.

Позичальник зобов`язувався прийняти та повернути банку кредитні кошти (п. 1.1. договору).

За п. 1.2.1. договору надання кредиту здійснюється у термін 12.06.2008, а відповідач зобов`язується повернути кредит у терміни та розмірах згідно графіку погашення заборгованості у додатку № 1 до договору, але у будь-якому випадку не пізніше 11.06.2018 (п. 1.2.2.).

За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, процентна ставка встановлюється у розмірі 15% річних. Після закінчення цього строку кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду (п. 1.3.1).

За п. 1.3.3. нарахування процентів за договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного. Строк сплати процентів: з 01 по 10 число кожного місяця. (п. 1.3.4).

Відповідно до п. 2.1 договору виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується заставою - двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 .

За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених договором - повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісій банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню (п. 4.1.) та неустойку в розмірі 500 грн. (п. 4.3).

Відповідно до копії договору іпотеки № 87998, укладеного 12 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" та відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 13-16), останній передає в іпотеку Акціонерному комерційному інноваційному банку "Укрсиббанк" нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності, в якості забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0, укладеного 12.06.2008 між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк".

За п. 1.2 догоговору іпотеки, загальна ринкова вартість предмету іпотеки згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності, становить 200008 грн.

Згідно з рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 травня 2010 року у справі № 2-554/10 за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" стягнуто заборгованість по кредитному договору № 0 від 12 червня 2008 року у розмірі 29115,61 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 231766,08 грн., а також пеню в розмірі 3673,91 грн. та неустойку в розмірі 500 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості АТ "Альфа-Банк", загальна заборгованість по кредитному договору № 0, укладеному 12 червня 2008 року, станом на 05 серпня 2021 року, становить 24648 доларів США, по відсотках - 51781,12 доларів США, по пені - 128367,87 грн. У гривнях загальна заборгованість по кредитному договору № 0, укладеному 12 червня 2008 року, станом на 05 серпня 2021 року за курсом НБУ на 05 серпня 2021 року складає 2185029,64 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 663262,90 грн., по відсотках - 1393398,87 грн., по пені - 128367,87 грн.

Водночас вказаний розрахунок не містить детального опису заборгованості з 12 червня 2008 року по 09 грудня 2019 року, а тому суд позбавлений можливості перевірити законність зазначеної позивачем заборгованості.

В матеріалах позовної заяви наявна копія вимоги АТ "Альфа-Банк", адресована ОСОБА_1 про усунення порушень, а саме: сплати заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 76685,56 доларів США, що склалась станом на 06 серпня 2021 (а.с. 18, 19-20).

Згідно копії статуту Акціонерного товариства "Альфа-Банк", затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів АТ "Альфа-Банк" та АТ "Укрсоцбанк" від 21 листопада 2019 року (а.с. 22-26), АТ "Альфа-Банк" є правонаступником всього майна і зобов`язань АТ "Укрсоцбанк".

Відповідно до копії договору про відступлення прав вимоги від 09 грудня 2019 року (а.с. 30-31) укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та АТ «Альфа-Банк», останньому відступлено права вимоги по кредитних договорах, укладених між ПАТ "Дельта Банк" та фізичними особами.

Відповідно до копії додатку № 2 до договору від 09 грудня 2019 року про відступлення прав вимоги по кредитних договорах вбачається, що у рядку № 31 зазначено інформацію про договір, укладений з ОСОБА_1 від 12 червня 2008 року за № 0/0 з предметом іпотеки - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с. 32-34).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, індексний номер витягу 192430034, дата, час формування: 10 грудня 2019 року о 22:00:21, Іпотекодержателем двокімнатної квартири АДРЕСА_1 є акціонерне товариство «Альфа-Банк» на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», серія та номер: 2949, виданий 08 грудня 2011 року, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. (а.с. 84).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, індексний номер витягу 192429991, дата, час формування: 10 грудня 2019 року о 21:57:40, вбачається встановлення обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, обтяжувачем є акціонерне товариство «Альфа-Банк» на підставі Договору №2098/К про відступлення (Купівлі-Продажу) прав вимоги, серія та номер: 2490, виданий 09 грудня 2019 року, видавник: Черленюх Л.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (а.с. 84 зворот).

Згідно копії висновку про вартість майна, проведеної 18 серпня 2021 року ТОВ "Незалежна експертна компанія" (а.с. 36), вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 становить 512400 грн.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відступлення прав вимоги є підставою для заміни сторони виконавчого провадження. Однак доведення факту переходу прав вимоги до нового кредитора покладається на нього.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

З аналізу змісту вказаної статті можна зробити висновок, що відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, проте відступлення права вимоги за основним зобов`язанням не свідчить про відступлення прав за іпотечним договором, оскільки правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню та відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації, зокрема, відступлення прав за іпотечним договором.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання саме іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, індексний номер витягу 192430034, дата, час формування: 10 грудня 2019 року о 22:00:21, Іпотекодержателем двокімнатної квартири АДРЕСА_1 є акціонерне товариство «Альфа-Банк» на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», серія та номер: 2949, виданий 08 грудня 2011 року, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. (а.с. 84).

Крім того, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, індексний номер витягу 192429991, дата, час формування: 10 грудня 2019 року о 21:57:40, вбачається встановлення обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, обтяжувачем є акціонерне товариство «Альфа-Банк» на підставі Договору №2098/К про відступлення (Купівлі-Продажу) прав вимоги, серія та номер: 2490, виданий 09 грудня 2019 року, видавник: Черленюх Л.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (а.с. 84 зворот).

Отже, матеріали справи містять належні, достатні і допустимі докази того, що ПАТ «Укрсиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк», який в подальшому відступив АТ «Альфа-Банк» права за іпотечним договором № 0 від 12 червня 2008 року.

Відтак, АТ «Альфа-Банк» набуло права за вказаним іпотечним договором, оскільки є іпотекодержателем майна, на яке і просить звернути стягнення.

Вказані обставини залишились поза увагою місцевого суду, внаслідок чого суд прийшов до помилкового висновку про відсутність доказів переходу прав вимоги за іпотечним договором до позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд прийняв до уваги ухвали про відмову в задоволенні заяв позивача про заміну сторони виконавчого провадження в справі № 2-554-10 від 09 січня 2018 року та від 06 червня 2018 року, однак при ухваленні останніх, судом не досліджувались докази які надані позивачем у вказаній справі та які підтверджують перехід до позивача права вимоги, зокрема, за вказаним іпотечним договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 ЗУ «Про іпотеку».

Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки (ст. 11 ЗУ «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 12 і ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»).

Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий (захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса)) або самозахист (договір про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»); продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», тобто в порядку задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Таким чином, позивач, як іпотекодержатель на власний розсуд обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із дотриманням норм законодавства.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Положеннями ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про іпотеку», у редакції, чинній на момент звернення до суду з цим позовом, передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Отже, застосування такого способу захисту права, як звернення стягнення на предмет іпотеки, пов`язане виключно з невиконанням основного зобов`язання у встановлений строк (термін).

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 622/218/13-ц.

Для застосування такого способу захисту своїх прав, як звернення стягнення на предмет іпотеки, необхідно не тільки встановити факт невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, але й розмір заборгованості, в рахунок погашення якої буде звернуто стягнення.

Такий розмір, повинен бути підтверджений відповідними доказами.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Враховуючи викладене, беручи до уваги рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 травня 2010 року у справі № 2-554/10 за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили, ніким не оскаржене та яким встановлено розмір заборгованості за кредитним договором, за відсутності належного, допустимого і достатнього доказу іншого розрахунку розміру такої заборгованості, оскільки наданий позивачем розрахунок (а.с. 17) не містить детального опису заборгованості з 12 червня 2008 року по 09 грудня 2019 року, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості перевірити законність зазначеної позивачем заборгованості, колегія суддів апеляційної інстанції приймає до уваги розмір заборгованості за кредитним договором № 0, який встановлений судовим рішенням, а саме в розмірі 29115,61 доларів США, а також пеню в розмірі 3673,91 грн., окрім неустойки в розмірі 500 грн, яку позивач не просить стягнути.

Належних, допустимих і достатніх доказів іншого розміру заборгованості матеріали справи не містять, як і не додано таких до суду першої та/або апеляційної інстанції.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених у ст. 12 ЗУ «Про іпотеку».

Згідно з п. 4.1 договору іпотеки від 20 червня 2008 року (а.с. 13-16), іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем буд-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Тому, у контексті зазначеного та з урахуванням фактичних обставин, встановлених у цій справі, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, належний відповідачу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Враховуючи, що у відповідача наявний борг за основним зобов`язанням, який не повертається протягом тривалого часу, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову у обраний позивачем спосіб, а саме звернення стягнення на належний їй предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 в розмірі 29115,61 доларів США, а також пеню в розмірі 3673,91 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

За таких обставин, враховуючи те, що позичальником зобов`язання за кредитним договором не виконані, заборгованість на користь банку не сплачена, наявні усі правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, враховуючи тимчасові обмеження, встановлені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії вказаного Закону не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, встановлених статтею 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволенню позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач АТ «Альфа-Банк» при зверненні до суду першої інстанції сплатило судовий збір в розмірі 7686,00 грн. (а.с. 1).

Крім того, позивачем АТ «Альфа-Банк» при зверненні до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою сплачено судовий збір в розмірі 11529,00 грн. (а.с. 110).

Оскільки позов АТ «Альфа-Банк» підлягає частковому задоволенню (39%), тому за положеннями частини 3 статті 141ЦПК України понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір) підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме за подання позовної заяви в сумі 2997,54 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 7685,09 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача акціонерного товариства «Альфа-Банк» адвоката Михніцького Геннадія Юльяновича задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0, в розмірі 29115,61 доларів США, а також пеню в розмірі 3673,91 грн., на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» витрати по оплаті судового збору в розмірі 2997,54 грн., за подачу позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» витрати по оплаті судового збору в розмірі 7685,09 грн., за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

В.П. Рибчинський