Провадження № 22-ц/811/4498/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м.Львів

Справа № 461/10266/19

Провадження № 22ц/811/4498/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу адвоката Посікіри Романа Романовича в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м.Львові 26 жовтня 2021 року у складі судді Мисько Х.М., у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОКСІ БАНК», з участю третьої особи: Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу», про скасування рішення державного реєстратора та поновлення записів про право власності, -

встановив:

26 грудня 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом, з урахуванням зміни та уточнення предмету позову, прийнятих судом, про припинення права власності Акціонерного товариства «ОКСІ БАНК», скасування рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р. про державну реєстрацію від 30 травня 2008 року за індексним номером 41335463; поновлення права власності ОСОБА_4 на Ѕ флігеля шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за нею на флігель будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), придбаного на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О.; поновлення права власності ОСОБА_1 на Ѕ флігеля шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за ним на вказаний флігель.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 8 травня 2012 року між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №19/12, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 570 000 грн. строком до 5 серпня 2017 року під 23% річних. Цього ж дня для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №1405. Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно - флігель (35/100 частин будинку) загальною площею 302,9 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцям на праві спільної часткової приватної власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О. 15 серпня 2003 року. Як видно з інформаційної довідки №187205742 від 1 листопада 2019 року, предмет іпотеки знаходиться у власності АТ «ОКСІ БАНК» на підставі рішення державного реєстратора Бойко Х.Р. від 30 травня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Підставою виникнення права власності зазначено: «Вимога про усунення порушень з відміткою про отримання, серія та номер: 1060/216, виданий 26 квітня 2016 року, видавник ПАТ «ОКСІ БАНК»; договір іпотеки серія та номер 1405, виданий 8 травня 2012 року, видавник ПАТ «ОКСІ БАНК»/ ОСОБА_4 ». Позивачі вважають вказане рішення державного реєстратора незаконним, прийнятим з порушенням норм законодавства та таким, що порушує їх право власності на нерухоме майно - предмет іпотеки. Відтак, даний правочин разом із відповідним записом про право власності підлягають скасуванню. Зокрема, зазначають, що згідно вимог Закону України «Про іпотеку», набуттю права власності повинна передувати оцінка майна, погоджена з позивачами, яка відповідачем проведена не була. Також, оскільки в порушення ст.35 цього Закону, іпотекодержатель письмових вимог про усунення порушення зобов`язання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не направляв, державним реєстратором неправомірно прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, відповідач не надав державному реєстратору ОСОБА_6 доказів невиконання боржником умов кредитного договору, а остання не встановила розміру вимоги за кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачі також вважають, що оскаржуване рішення реєстратора прийнято з порушенням вимог ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки об`єкт нерухомості належить до житлової нерухомості. Зокрема, відомості, зазначені в Інформаційній довідці про те, що нерухоме майно - флігель (35/100 частин будинку) загальною площею 302,9 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не є об`єктом житлової нерухомості, не відповідають дійсності, оскільки у попередньому записі в реєстрі прав відомості про те, що спірне майно не є житловим приміщенням, були відсутні. Вказане підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації №420 від 24 квітня 2014 року, виданою ЛКП «Айсберг», де зазначено, що у флігелі житлового будинку АДРЕСА_1 , знаходитяться квартири: АДРЕСА_2 (43,7 кв.м), №6 (60 кв.м),№11 (63,0 кв.м), №12 (10,6 кв.м), №13 (17,1 кв.м), №15 (52,4 кв.м), санвузол загального користування (23,0 кв.м); та рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №632 від 27 червня 2008 року, з якого вбачається, що флігель будинку АДРЕСА_1 є житловим приміщенням.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою цього суду від 28 грудня 2021 року.

В інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_1 рішення суду оскаржив адвокат Посікіра Р.Р. В апеляційній скарзі посилається на незаконність оскаржуваного рішення, яке підлягає скасуванню. Вважає, що суд помилково прийшов до висновку, що відповідач підтвердив належне надіслання вимоги у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» позичальнику та іпотекодержателю, а також, що відповідач провів оцінку нерухомого майна - предмета іпотеки на момент звернення стягнення на це майно, оскільки копія висновку не є належним та допустимим доказом проведення оцінки предмета іпотеки, належним доказом може бути лише звіт про оцінку. Звертає увагу, що відповідач не надав державному реєстратору ОСОБА_6 доказів невиконання боржником умов кредитного договору, а остання не встановила розміру вимоги за кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

20 червня 2022 року АТ «ОКСІ БАНК» подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про безпідставність апеляційної скарги, оскільки вона не враховує та не спростовує фактів, встановлених на підставі належних та допустимих доказів, які були враховані судом першої інстанції при винесенні рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 , Посікіру Р.Р., ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно ч. 1 ст. 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частинами 2 та 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Пунктом 60 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Відповідно до пункту 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Встановлено, що 8 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №19/12, згідно п.1.1, 1.2, 1,3, 1,4 якого, банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 570 000 грн. на споживчі потреби, в порядку та на умовах, визначених цим договором, на строк до 5 травня 2017 року із встановленою платою в розмірі 23% річних.

В той же день між ПАТ «ОКСІ БАНК», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б., зареєстрований в реєстрі за №1405.

Згідно п.1.1 вказаного договору такий забезпечує виконання зобов`язань позичальника та вимог іпотекодержателя за кредитним договором №19/12 від 8 травня 2012 року, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що предметом іпотеки є нерухоме майно - флігель (35/100 частин будинку АДРЕСА_1 ) загальною площею 302,9 кв.м, який належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності (по 1/2 кожному) на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 15 серпня 2003 року приватним нотаріусом ЛМНО Дудко О.О., зареєстрованим за №1998.

Як вбачається з п.5.1 договору іпотеки, право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває у разі: якщо у момент настання терміну виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строк суми відсотків, комісій, неустойки (пені, штрафних санкцій).

Відповідно до п.5.2 вказаного договору іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 5.3.1 договору передбачено, що рішення про прийняття у власність предмета іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору іпотекодавець - майновий поручитель засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець - майновий поручитель засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмета іпотеки. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі - продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем (майновим поручителем).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №187205742 від 1 листопада 2019 року вбачається, що флігель будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), на праві приватної власності належить ПАТ «ОКСІ БАНК» на підставі рішення державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р., індексний номер 41335463 від 30 травня 2018 року. Підстава виникнення права власності - вимога про усунення порушень з відміткою про отримання, виданого ПАТ «ОКСІ БАНК» 26 квітня 2016 року.

АТ «ОКСІ БАНК» скеровано на адресу позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вимоги про усунення порушень простроченої заборгованості за кредитним договором від 26 квітня 2016 року, однак, такі повертались на адресу банку за закінченням терміну зберігання. Банк вимагав у адресатів в 30-денний термін з моменту отримання вимоги погасити прострочену заборгованість за кредитним договором, сплативши на користь банку кошти в сумі 605 785,33 грн., в т.ч. відсотки та штрафні санкції, які будуть донараховані на дату фактичного погашення заборгованості. Також боржників попереджено, що у випадку незадоволення вимоги, банк буде змушений звернути стягнення на заставлене майно одним із способів на свій вбір. Надалі вимоги були отримані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 15 липня 2016 року, що пітверджується їхніми особистими підписами під текстом вимог із зазначенням дати їх отримання (т. 1 а.с.111-112).

В судовому засіданні ОСОБА_1 не спростував, що таку вимогу він отримав.

Згідно з договором про проведення незалежної оцінки № 10/18 від 25 травня 2018 року між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ПП «КАШТАН-ЛВ» проведено оцінку спірного предмета іпотеки, за результатами якої складено звіт (т.1 а.с.130-194).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у листопаді 2018 року письмово звернулись до ПАТ «ОКСІ БАНК» про надання їм можливості сплатити суму позичених 570 000 грн. в подвійній сумі - 1 170 000 грн. та отримання переданої в іпотеку нерухомості, що свідчить про те, що позивачами не заперечується факт порушення ними умов кредитного договору.

Окрім того, позивачі звернулися до суду з іншим позовом про стягнення з АТ «ОКСІ БАНК» коштів, які становлять різницю між вартістю об`єкта іпотеки та боргом, що стверджується ухвалою про відкриття провадження у справі № 461/3664/21 від 7 травня 2021 року та не заперечується сторонами.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Чинним законодавством визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Таким чином, на державного реєстратора під час вчинення відповідної реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити їх відповідність вимогам законодавства.

За змістом ч.1 ст.12, ч.1 ст.33 та ст.35 Закону «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч.2 ст.35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові.

Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року (справа №310/11024/15-ц).

Вказана норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця для надання йому можливості усунути порушення і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Відтак, повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежить не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору та відповідно проведення стягувачем законної процедури, що передує зверненню стягнення на предмет іпотеки, яка в даному випадку була виконана.

Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не передбачено обов`язок заявника надавати звіт про оцінку, як і обов`язок державного реєстратора перевіряти факт проведення оцінки предмета іпотеки.

На підставі аналізу наявних у справі доказів та встановлених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки банк в межах вимог закону та положень договору іпотеки звернувся до державного реєстратора з метою задоволення його вимог як іпотекодержателя, шляхом переходу до нього права власності на предмет іпотеки, а державним реєстратором, з дотриманням вимог закону здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за банком.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Посікіри Романа Романовича в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2022 року.

Головуючий

Судді