справа № 2-849/2002 головуючий у суді І інстанції Тищук М.Ф.
провадження № 22-ц/824/2758/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

29 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 лютого 2002 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь, як повернення суми боргу, суму, що еквівалента 130 доларів США. Звернувшись до суду, позивач також просила вжити заходів забезпечення позову, а саме, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 лютого 2002 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

В апеляційних скаргах, одна з яких подана через суд першої інстанції, а інша безпосередньо до апеляційного суду, та які є ідентичними за своїм змістом ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції вирішив питання про його права та інтереси, не залучивши його до участі у справі, а саме, питання про право розпорядження нерухомим, наклавши арешт на його особисту власність, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки справа була знищена, ОСОБА_1 був позбавлений можливості ознайомитися із зазначеною справою. Апелянт вказує на те, що він є власником нерухомого майна, на яке судом першої інстанції накладено арешт, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло № НОМЕР_1 від 10 грудня 1996 року на 62/100 приміщення у квартирі спільного заселення АДРЕСА_2 . Таким чином, суд не надав оцінку та сама позивач не надала доказів того, що нерухоме майно, на яке накладено арешт, належить відповідачу, а також тому, що такий захід забезпечення позову не є співмірним з позовними вимогами. Вказане забезпечення позову порушило законні та охоронювані вимоги співвласника даного нерухомого майна, який не був учасником вказаного процесу.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне закрити апеляційне провадження, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись до суду з позовом, позивач просила вжити заходів забезпечення позову, а саме, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на ст. 149, 152 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 149 ЦПК України, чинної на момент постановлення оскаржуваної ухвали, суд чи суддя на просьбу осіб, які беруть участь у справі, або за своєю ініціативою може вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в усякій стадії справи, якщо

невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим

виконання рішення суду.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 152 ЦПК України чинної на момент постановлення оскаржуваної ухвали, позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать

відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Судом встановлено, що спір, в межах якого судом прийнято рішення про забезпечення позову, полягав у вимозі позивача ОСОБА_3 про стягнення боргу з відповідача ОСОБА_4

ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи що зазначеною ухвалою порушено його права, в апеляційній скарзі вказав, що квартира, на яку суд першої інстанції наклав арешт належить йому, а, відтак, суд не мав права забезпечувати позов шляхом накладення арешту на майно особи, яка не має відношення до спору.

В якості доказів на підтвердження зазначених обставин ОСОБА_1 надав суду апеляційної інстанції обмінний ордер з дозволом на зайняття квартири АДРЕСА_1 , від 18 січня 1986 року, свідоцтво про право власності на житло від 10 грудня 1996 року у відповідності до якого зазначена квартира на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , довідку-характеристику Київського МБТІ від 14 червня 1999 року у відповідності до якої ОСОБА_1 є власником 62/100 частин зазначеної квартири.

З наданих суду доказів вбачається, що квартира АДРЕСА_1 станом на 18 січня 1986 року, 10 грудня 1996 року та 14 червня 1999 року частково належала ОСОБА_1 .

В той же час, зазначені апелянтом докази не доводять тієї обставини, що на момент постановлення судом першої інстанції ухвали про забезпечення позову, а саме, станом на 05 лютого 2002 року, зазначена квартира перебувала у власності ОСОБА_1 .

Враховуючи, що постановлення оскаржуваної ухвали, як і розгляд справи відбувся у відсутність ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції, сприяючи останньому у реалізації його прав, надав можливість подати такі докази, для чого у справі була оголошена перерва з 25 травня 2022 року по 29 червня 2022 року.

Однак, зазначені докази не були подані ні ОСОБА_1 , ні його представником, який в судове засідання не з`явився та не навів суду апеляційної інстанції поважних причин неявки, що підтверджуються належними доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає не доведеним факт порушення прав ОСОБА_1 , накладенням арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а, відтак, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_1 у його відсутність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження у разі, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та обов`язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин, провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 лютого 2002 року підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 261, 362 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 лютого 2002 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 01 липня 2022 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.