Дата документу 14.07.2022
Справа № 334/1170/22
Провадження № 2/334/1876/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Зоріної С.П., адвоката Дерв`янко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №3», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшов позов від ОСОБА_1 , до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №3», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 21.12. 2020 року по 30.12.2020 року він знаходився в стаціонарному відділенні у Мереф`янської районної лікарні Харківської області з діагнозом «Хронічне обструктивне захворювання легень гр. ОСОБА_7 стадія нестійкої ремісії. Залишкові зміни ТБ у вигляді фіброзно-вогнищевих змін правої легені кат. 5.1 ЛН 11. Гіпертонічна хвороба 1 ст. 2 ст. ризик 2; недостатність мітрального клапану 1 ст. СН 0 ст; Ерозивно-геморагічний гастродуоденіт; Хронічний гепатит; Хронічний панкреатит з порушенням зовнішньосекретирної функції підшлункової залози; Токсико - дисметаболічна, гіпертонічна енцефалополінейропатія з вестібулоатактичним синдромом, лікворно венозною дістензією; Вертоброгенна цервікокраніобрахіоторалгія; Остеохондроз, спондилоартроз шийного та грудного відділів хребта, протрузія диску С4- 5,С7-ТЬ1. Рекомендовано амбулаторне лікування, нагляд сімейного лікаря, невропатолога, пульманолога, кардіолога.

29.11.2021 року при проведені ТОВ «Медично-діагностичний центр Консиліум» ультразвукового обстеження органів черевної порожнини у ОСОБА_1 ознаків органічної патології не виявлено. У зв`язку з чим не було призначено лікування в повному обсязі відповідно до встановленого діагнозу Мереф`янської районної лікарні Харківської області від 21.12. 2020 року.

На переконання позивача, причиною цього був невірно встановлений діагноз ТОВ «Медично- діагностичний центр Консиліум», що спростувався ультразвуковим дослідженням органів черевної порожнини ОСОБА_8 , проведений ТОВ «ЛДЦ Вітамін» 09.12.2021 р. «Ехоознаки дифузних змін паренхіми печінки, мікролітів обох нирок».

Також, ОСОБА_1 вказує, що згідно магнітно-резонансної томографії грудного відділу хребта, шийного відділу хребта, проведений ТОВ «ЛДЦ Вітамін» 17.12.2021 р., у нього виявлені «дегенеративно-дистрофічні зміни грудного відділу хребта ( остеохондроз, спондильоз, спондилоартроз), протрузії міжхребцевих дисків Thl-Th2, Th2- Th3, Th 4- Th5, Th7- Th8, C4-C5, C5-C6, C6 -CI, CI- Thl, кіфоз, відносний стеноз спинномозкового каналу.»

Згідно виписки із амбулаторної картки ОСОБА_1 . Запорізького регіонального фтизіопульманологічного клінічного лікувально- діагностичного центру ЗОР від 26.11.2021 року «У правій легені переважно в проекції н/легеневого поля, збагачення та посилення легеневого малюнку. Зліва б/о корені відносно структурні. Правий купол діафрагми деформований спайками».

Невропатолог 3 міської лікарні ОСОБА_9 вірно встановила ОСОБА_1 діагноз -токсикобезпечний криз, емфізема легенів, ХОЗЛ, пневмофіброз.

Згідно виписки із амбулаторної картки ОСОБА_1 . Запорізькі регіонального фтизіопульманологічного клінічного лікувально- діагностичного ценз ЗОР від 26.11.2021 року на підставі проведеної рентгенографії ОГП від 26.11.2021 рою У правій легені переважно в проекції н/легеневого поля, збагачення та посилен легеневого малюнку. Зліва б/о. корені відносно структурні. Правий купол діафрап деформований спайками». Однак лікар -фгизіатр ОСОБА_10 зняла ОСОБА_11 диспансерного нагляду у фтизіатра.

Проте, лікарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 незважаючи на вже встановлені діагнози захворювань ОСОБА_1 , необхідної медичної допомоги позивачу не надавали, не проводили обстеження, не дивлячись на його неодноразові звернення до цих лікарів, що призвели до незворотного погіршення стану його здоров`я.

Всього на лікування та обстеження ОСОБА_1 було витрачено 15 000 грн.

На думку позивача, відповідач є державним медичним органом. Зобов`язаний приймати заходи щодо своєчасного належного надання необхідної медичної допомоги хворому на туберкульоз. Однак лікарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 своїх обов`язкі протягом тривалого часу не виконували, позивач не отримував необхідного медичного спостереження і лікування. Позивачу не було надане спеціальне противотуберкульозн лікування за допомогою спеціалізованої медичної установи.

Ненадання лікарями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 необхідної медичної допомоги призвели до незворотного погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 що наступило. Захворювання туберкульозом при відсутності лікування прогресувало. На даний час ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності безстроково. Наслідки погіршення здоров`я не усунені до сих пір та вимагають складного лікування.

Діями лікарів на переконання позивача була спричинена матеріальна шкода в розмірі вартості витрачених ним грошових коштів на придбання ліків на лікування та обстеження в розмірі 15.000 ривен. А також 20 000 грн. моральної шкоди, так як стан здоров`я через неналежне лікування, лише погіршився, через що в нього була біль, яка спричинила тяжкість перенесення хвороби у зв`язку з неправильно встановленим діагнозом та ненаданням необхідної медичної допомоги.

Таким чином, позивач просить стягнути з комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №3» Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 15 000 грн. та моральну шкоду 20 000 грн.

Ухвалою суду від 28.02.2022 року було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача скористався своїм правом на подання відзиву, в якому зазначено, що заявлені позовні вимоги є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не надано на підтвердження кожного переліченого ним факту жодного допустимого доказу. До позовної заяви не долучено жодного медичного документу, якій виданий відповідачем або третіми особами, що унеможливлює встановлення зв`язку між ймовірним пошкодженням здоров`я позивача та діями або бездіяльністю відповідача та третіх осіб. Заявлена в позові сума матеріальної шкоди у розмірі 15 000 грн. не підтверджена жодним доказом, тому таке твердження є безпідставним. Розмір моральної шкоди взагалі є необґрунтованою. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

14 липня 2022 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до розгляду.

Інших процесуальних дій не вчинялось.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд задовольнити вимоги позивача у повному обсязі на підставі фактів, викладених у позовній заяві та долучених до позову письмових доказів.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 .

Треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Заяв про перенесення розгляду справи не надходило.

ОСОБА_4 , заявлений позивачем як третя особа, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ОСОБА_1 , звертався до нього на прийом 03.08.2021р. Скарг з боку органів черевної порожнини від пацієнта не поступило. Пацієнт був оглянутий, за результатом огляду встановлено, що даних з гострих хірургічних патологій у пацієнта не було. Зі скаргами про погіршення стану позивач не звертався, що було зазначено в його особистій медичній карті амбулаторного хворого. Вважає, що заявлені позовні вимоги є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 , 1978р.н. є інвалідом II групи загального захворювання, оглядався лікарем-пульмонологом: 08.07.2021р. Діагноз: Хронічна обструктивна хвороба легень , група С, стадія неповної ремісії. Залишкові зміни туберкульозу легень (01.10.2020р.) у вигляді фіброзних змін правої легені. Легенева недостатність II ступеня. Були проведені огляд та консультація. Призначено лікування - прийом бронходіляторів продовженої дії для лікування бронхообструктивного синдрому: спіріва респімат 2,5 мкг. беродуал Н-2 інгаляції за потребою; 03.08.2021р. Діагноз: Хронічна обструктивна хвороба легень, група ОСОБА_13 недостатність 2 ст. Призначене лікування продовжено, дообстеженя - СПГ (спірографія); 01.12.2021 р. Діагноз: Хронічна обструктивна хвороба легень, група С, ст.неповної ремісії. Легенева недостатність 2 ст. Були проведені огляд, консультація та вимірювання газового обміну (Бр02-98%). Призначено : спіріва 18мкг Ір/надобу, беродуал Н-2 інгаляції за потребою; 14.02.2022р. огляд за направленням сімейного лікаря для оформлення на переосвідоцтва на МСЕК. Діагноз: Хронічна обструктивна хвороба легень , група С. Метатуберкульозний пневмофіброз. ЛН 2 ст . Призначено : спіріва 18мкг Ір/на добу, беродуал Н-2 інгаляції за потребою.

Отже, лікування відбувалось у відповідності з вимогами Уніфікованого клінічного протоколу первинної, вторинної (спеціалізованої), третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги та медичної реабілітації "Хронічне обструктивне захворювання легені", що розроблений на основі адаптованої клінічної настанови "Хронічне обструктивне захворювання легені" та затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я № 555 від 27.06.2013р.

З оглянутих судом медичних довідок позивача, до лікаря-хірурга позивач звертався 03.08.2021р. за результатом огляду лікарем надана довідка в якій зазначалось - скарг з боку органів черевної порожнини не має, даних з гострих хірургічних патологій немає.

До лікаря-пульмонолога та лікаря-хірурга з погіршенням стану здоров`я позивач не звертався.

Встановлений лікарем-пульмонологом діагноз - хронічна обструктивна хвороба легень з загостренням також підтверджується висновками та дослідженнями лікарів інших медичних установ, а саме: випискою №956 від 28.12.2020р. Мереф`янської центральної районої лікарні Харківської області де зазначений діагноз - хронічна обструктивна хвороба легень; рентгенологічним дослідженням від 16.11.2021р., проведеним в КНП «Оріхівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» в якому зазначені ознаки хронічної обструктивної хвороби легень; випискою з медичної картки амбулаторного хворого від 21.02.2022р. КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» - де зазначений діагноз - хронічна обструктивна хвороба легень; направленням на медико-соціальну експертну комісію від 27.01.2022р. КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» - де серед іншого зазначений діагноз - хронічна обструктивна хвороба легень.

Таким чином, твердження позивача про погіршання стану його здоров`я спростовується наданими ним же документами, а саме: довідкою від 15.02.2022р. торакального хірурга ОСОБА_14 , в якій зазначається діагноз хронічна обструктивна хвороба легень та зауважено - на момент огляду даних на гостру торакальну патологію не має, рентгенологічним дослідженням від 15.02.22р. проведеним лікарем ОСОБА_15 - ознаки емфіземи легень без пневмо- та гідротораксу.

Будь яких обставин які спростовують медичні довідки та пояснення лікарів позивач не надав.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь; відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо відшкодування компенсації моральної та матеріальної шкоди у зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги працівниками медичної установи, які у даному випадку регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та відповідними постановами Пленуму Верховного Суду України, які регулюють питання відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. ст. 1172, 1199 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно частини 1 статті 143 ЦПК для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, судово-медична експертиза призначається у випадках, коли для вирішення питань, що виникли у справі, необхідні спеціальні знання в галузі медицини.

Згідно ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоров`я.

Відповідно п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судам слід мати на увазі, що при розгляді справ вони не мають права приймати рішення без проведення експертизи, якщо за законом призначення останньої є обов`язковим».

Позивач відповідного клопотання не подавав. Тобто, суд на виконання вимог вище вказаних норм процесуального права та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України виконав обов`язок щодо всебічного і повного з`ясування обставин справи, проте позивачем зазначені пояснення не надані, що унеможливило проведення експертизи.

Проаналізувавши викладені обставини суд дійшов висновку, що з`ясування обставин, які підтверджують неправомірність дій працівника медичної установи комунального закладу охорони здоров`я, які мали місце при зверненні позивача для обстеження, встановлення діагнозу та правильність лікування, потребують спеціальних знань у галузі медицини та можуть бути підтверджені лише експертним висновком.

Під час розгляду справи судом роз`яснювались права позивача, передбачені ст.27 ЦПК України, з метою з`ясування правильності встановлення позивачу діагнозу, надання медичної допомоги, проведення лікування та наявності причинного зв`язку між неправомірними діями медичних працівників та виниклими негативними наслідками для здоров`я позивача, однак останній таким правом не скористатися.

За правилами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту стягнення моральної та матеріальної шкоди, що пов`язана з неправильно призначеним лікуванням працівниками відповідача, позивач в силу статті 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем виписки із карти стаціонарного хворого, не можуть об`єктивно свідчити про наявність неправомірних дій медичних працівників лікувального закладу щодо неправильності встановлення діагнозу, надання медичної допомоги, проведення лікування та наявності причинного зв`язку між неправомірними діями медичних працівників та виниклими негативними наслідками для її здоров`я.

За наведених підстав, суд вважає надані позивачем медичні документи неналежними доказами в обґрунтування заявлених вимог щодо завданої шкоди здоров`ю, працівниками медичної установи.

Проаналізувавши викладені обставини, приймаючи до уваги недоведеність неправомірності дій медичних працівників у відношенні до позивача, відсутність встановленого причинно-наслідкового зв`язку між діями представників відповідача та шкодою завданої здоров`ю, суд не знаходить передбачених законом підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення на його користь компенсацію спричиненої матеріальної та моральної шкоди у визначеному ним розмірі.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 10-11, 57-61, 88, 143-145, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 16, 23, 1166, 1167, 1172, 1199 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №3», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Козлова Н. Ю.