Справа № 559/790/19
Провадження № 2/559/11/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

при секретарі судового засідання Протас Ю.В.,

за участю представника позивача адвоката Мельник Т.В.,

представника відповідача адвоката Пасічника Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 покликається на те, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 1993 року. Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружнє життя не склалося і рішенням Дубенського міськрайонного суду від 21 грудня 2017 року шлюб між ними був розірваний. У зв`язку з постійною потребою у лікуванні дітей та спеціальних занять із спеціалістами, що потребує відповідних коштів, вона змушена постійно їздити на заробітки за кордон. Це в свою чергу стало причиною того, що діти залишилися проживати з батьком.

Перебуваючи в шлюбі, за спільні кошти, вона з відповідачем придбали 47,6/100 жилого будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності на нерухоме майно було оформлене на ім`я ОСОБА_2 .

Враховуючи те, що 47,6/100 вказаного жилого будинку з господарськими будівлями придбані за час шлюбу і за спільні наші кошти, зазначена частина жилого будинку є об`єктом права спільною сумісної власності подружжя і кожний з них має рівні частки (по 1/2). Отже, відповідно вона має право на 1/2 придбаного ними майна, тобто 23,8/100 зазначеної частини жилого будинку з господарськими будівлями.

Після розірвання шлюбу у придбаній ними частині жилого будинку залишилися проживати відповідач з дітьми. Коли вона поверталася додому із заробітків то також проживала в спірній частині жилого будинку, оплачувала комунальні послуги та була поряд зі своїми синами. Та коли в черговий раз приїхала додому в березні 2019 року, то побачила що в будинку крім відповідача з дітьми проживає інша жінка, з якою він створив нову сім`ю. Замок у вхідних дверях будинку відповідач поміняв, а їй повідомив, що вище вказана частина жилого будинку належить тільки йому і місця тут для неї немає. Іншого житла у неї немає.

Оскільки домовилися про порядок поділу майна, придбаного ними за час шлюбу, вони не можуть, тому змушена звернутися в суд з позовом про поділ майна подружжя. Вважає, що поділ спірної частини жилого будинку АДРЕСА_1 повинен здійснюватися шляхом виділення його в натурі.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

З часу розлучення з позивачкою, їхні спільні неповнолітні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживають з ним. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України, суд може відступити від засади рівності часток і зменшити частку одного з подружжя за обставин, що мають істотне значення. В його випадку істотне значення, яким він обґрунтовує свою позицію на необхідність відмови у задоволенні позовних вимог або зменшення частки позивача, мають обставини того, що спірне домоволодіння фактично було придбане за кошти і подароване йому ОСОБА_7 , який помер у 2003 році та являвся його дядьком. Між ним та дядьком склалися добрі довірливі стосунки та виникла домовленість, що він догляне його до смерті, а дядько залишить йому все своє майно. Доказом цього є заповіт серії АВА №305415 складений на нього 23.03.1999 року. ОСОБА_7 17.01.2001 року на підставі біржової угоди купівлі продажу нерухомості продав належну йому на праві власності квартиру по АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , а на ці кошти мав придбати спірний житловий будинок. Вже на етапі укладання угод із продавцем будинку ОСОБА_9 , запропонував йому, з метою економії грошей та уникнення в майбутньому бюрократичних шляхів оформлення після його смерті права власності на будинок, оформити це право відразу на нього. Додатковою умовою до цього було приписати (зареєструвати) дядька у придбаному будинку та доглянути до смерті, що він і зробив. Це підтверджується відомостями з будинкової книги. Окрім того, у його розпорядженні є оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_7 . Таким чином, фактично спірний будинок перейшов йому у спадок від дядька, будь-яких особистих коштів позивачки чи їхніх спільних коштів на придбання спірного домоволодіння вони не витрачали.

Окрім того, з 2005 року, коли фактично їх шлюбні відносини були припинені, він змінив місце свого проживання виїхавши проживати у м. Рівне. Позивачка залишилася проживати у спірному домоволодінні, однак ніяких дій направлених на його утримання не вживала, необхідного поточного ремонту не здійснювала, комунальних платежів не сплачувала, залишала його без власного нагляду на періоди 2-3 місяці з причин тимчасових виїздів за кордон. Це стало причиною того, що нести поточні витрати на його повне утримання, сплату комунальних платежів нагляд, змушений був здійснювати він.

Ще однією обставиною, яка має істотне значення, вважає факт, що позивачка їздила за кордон та не будучи членом його сім`ї, а будучи зареєстрованою за адресою його проживання, тим самим перешкоджає реалізації його прав на соціальне забезпечення та допомогу від держави.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 70 СК України, суд може збільшити частку в праві на майно того з подружжя з яким проживають неповнолітні або повнолітні непрацездатні діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. ОСОБА_1 на підставі судового наказу від 29.03.2018, виданого Дубенським міськрайонним судом, сплачує на користь дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які є дітьми інвалідами, аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Участі у їх вихованні практично не приймає бо постійно їздить на заробітки у інші країни світу. Мінімально сплачених на аліменти коштів дітям не вистачає. Він перебуває на обліку і отримує державну допомогу особам з інвалідністю на сина ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Останні чотири роки він проживав з дітьми у цивільної дружини в м. Рівне, хоча витрати по сплаті комунальних послуг спірного будинку залишалися на ньому. Щодня він возив дітей до школи з Рівного у м. Дубно власним автомобілем, що вартувало на місяць 5000 грн. тільки витрат на пальне. Діти є інваліди і потребують індивідуальних занять з спеціалістами: на ОСОБА_4 є додаткова потреба у фінансуванні 3000 грн. і на ОСОБА_3 необхідно біля 3000 грн. на місяць. Додатково у ОСОБА_4 є необхідність у систематичному лікуванні, обслуговуванні і ремонті слухових протезів. Ця стаття витрат буває від 60 до 1000 грн. в місяць. Аналогічних щомісячних витрат потребує і ОСОБА_3 який залежний від заспокійливих чи стимулюючі препаратів, які призначаються йому залежно від пори року та стану здоров`я. Це крім витрат, які йдуть на їх харчування та одяг.

Зважаючи на викладене, суд, з урахуванням цих істотних обставин, може збільшити частку в праві на будинок для нього, а тому позовна вимога здійснити поділ будинку із будівлями в рівних частках, на його погляд задоволенню не підлягає. Окрім того, в майбутньому розраховує здійснити розподіл спірного домоволодіння в частках йому 3/4, а позивачу 1/4 частки від 47,6/100, а потім скористатися правом у добровільному порядку чи в судовому надати позивачу (другому з подружжя) компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності і таким чином повністю погасити існуючий спір.

Рух справи.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 травня 2019 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 листопада 2019 за клопотанням представника позивачки про витребування доказів, витребувано від Комунального підприємства «Архітектор» інвентаризаційну справу на жилий будинок АДРЕСА_3 .

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 30 червня 2021 року провадження у справі зупинено, в зв`язку з призначенням судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року провадження у справі відновлено.

Позиції учасників процесу в судовому засіданні.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Мельник Т.В. у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Пасічник Ю.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Встановлені судом обставини.

Суд, заслухавши учасників, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 1993 року. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21.12.2017 шлюб було розірвано, неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з батьком (а.с. 4, 5).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.11.2003, ОСОБА_2 зазначений власником 47,6/100 житлового будинку по АДРЕСА_3 . Про це ж свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2007153 від 17.11.2003 (а.с. 6, 7).

Згідно повідомлення Дубенської міської ради №1412/05-02-29/19 від 05.04.2019, рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради від 15 лютого 2001року №121 «Про впорядкування нумерації будинків по АДРЕСА_4 » житловому будинку на АДРЕСА_1 присвоєно нову адресу: АДРЕСА_3 (а.с. 9).

Як свідчить відмітка у паспорті позивачки ОСОБА_1 , місце її проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 з 01.12.2000 (а.с. 15).

У свідоцтвах про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначені сторони по справі (а.с. 39, 40, 42).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_5 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 (а.с. 41).

На підставі судового наказу від 29.03.2018, виданого Дубенським міськрайонним судом, ОСОБА_1 сплачує на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 46).

23.03.1999 ОСОБА_7 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось ОСОБА_2 (а.с. 47).

Згідно біржової угоди купівлі продажу нерухомості від 17.01.2001, ОСОБА_7 продав належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_8 (а.с. 48).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с. 54).

Згідно записів будинкової книги за адресою: АДРЕСА_6 був зареєстрований ОСОБА_7 (а.с. 49-53).

Як зазначено у повідомленнях про припинення газоспоживання та погашення простроченої заборгованості від 07.06.2019, адресованих ОСОБА_2 , у зв`язку з наявною заборгованістю за адресою: АДРЕСА_5 припинено газопостачання. Згідно квитанцій, ксерокопії яких надані відповідачем, ОСОБА_10 здійснював оплату за газопостачання та електроенергію (а.с. 55-61).

Згідно довідок №1404 та №1405 від 25.09.2019 виданих управлінням праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради, ОСОБА_10 перебуває на обліку і отримує державну допомогу особам з інвалідністю з дитинства підгрупи А на дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 62).

Відповідно до квитанцій, ксерокопії яких надані позивачкою, ОСОБА_1 здійснювала оплату за газопостачання, електроенергію, водопостачання та водовідведення (а.с. 65, 66).

Згідно наданих позивачкою товарних чеків від 17.03.2016 та 12.04.2016, за придбання слухового апарату та вушного вкладення сплачено 700 грн. та 64467 грн. відповідно (а.с. 67).

Відповідно до повідомлення Дубенського МРВ ДВС №24402 від 06.11.2019, станом на 01.11.2019 борг по сплаті аліментів у ОСОБА_1 відсутній (а.с. 92).

У технічному паспорті на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , власником АДРЕСА_7 , 6/100 жилого будинку зазначений ОСОБА_2 (а.с.122-124).

В акті обстеження житлових умов заявника від 16.02.2022, складеного комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Дубенської міської ради, зазначено, що санітарний і технічний стан жилого будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_5 задовільний. У разі поділу житла у рівних частках сім`я ОСОБА_10 , а саме його діти залишаться не забезпечені житлом згідно норм встановлених ЖК Української РСР (а.с. 186).

У свідоцтві про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьками вказані: ОСОБА_2 та ОСОБА_12 (а.с. 187).

Судом також оглянуто інвентаризаційну справу на жилий будинок АДРЕСА_3 , надану Комунальним підприємством «Архітектор».

Згідно висновку експерта №210707/1_ФМ за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 16.07.2021, реальна вартість 47,6/100 жилого будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_5 становить 282946 грн. Експертом запропоновано два варіанти поділу 47,6/100 жилого будинку з господарськими будівлями на 1/2 та 1/2 його частини. Варіант поділу при умовах поділу 3/4 та 1/4 частину не можливий (а.с. 134-162).

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), Верховного Суду України у справі №6-843цс17 від 24.05.2017 року.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Частиною 3 статті 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Мотивована оцінка і висновки суду.

Суду не подано достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя в розумінні ст. 70 СК України, та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності особистої приватної власності дружини, чоловіка в розумінні положень ст. 57 СК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.).

З огляду на викладені обставини, враховуючи, що спірне нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі та відповідачем не надано доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і наявність підстав для поділу домоволодіння між позивачем і відповідачем в рівних частинах, з виділом його частин в натурі згідно першого варіанту поділу домоволодіння, запропонованого експертом у висновку №210707/1_ФМ.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про поділ майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя, а саме 47,6/100 жилого будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_3 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 23,8/100 (1/2 від 47,6/100) жилого будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 виділити в натурі: у житловому будинку (А-1) приміщення: 2-7 (житлова) площею 10,3 кв.м.; 2-8 (житлова) площею 11,4 кв.м.; в прибудові (а3) приміщення: 2-1 (коридор) площею 4,1 кв.м.; 2-9 (комора) площею 6,2 кв.м. Частка виділених будівель та споруд становить 5506/100 (0,5506).

ОСОБА_1 виділити: в житловому будинку (А-1) приміщення: 2-2 (коридор) площею 5,3 кв.м.; 2-6 (житлова) площею 10,5 кв.м.; в прибудові (а2) приміщення: 2-3 (кухня) площею 8,3 кв.м.; 2-4 (коридор) площею 0,7 кв.м.; 2-5 (ванна) площею 3,5 кв.м.; з надвірних будівель та споруд6 сарай (літ.Д). Частка виділених будівель та споруд становить 4494/100 (0,4494).

Припинити право спільної сумісної власності на 47,6/100 жилого будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.07.2022.

Суддя: Р.В. Ралець