Справа № 128/755/22
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

19 липня 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар Кострюкова Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач по справі ОСОБА_2 , який є чоловіком позивачки, також зареєстрований за даною адресою, але там не проживає з 2016 року. ОСОБА_2 в добровільному порядку не знімається з реєстрації, вказаним будинком не користується, участі у витратах на утримання будинку не бере, не підтримує прибудинкову територію в придатному для проживання стані, а його реєстрація за вказаною адресою створює позивачу перешкоди як власнику будинку в користуванні та розпорядженні нерухомим майном.

Тому, посилаючись на відповідні норми законодавства, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинком.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 24).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.06.2022 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 35).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, однак представник позивача попередньо подав суду заяву, якою вказав, що справу просить розглянути у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Частиною 3ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано.

Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Позивач по справі ОСОБА_1 є власником житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 29.05.2018, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О., та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 7 - 8, 9). Отже, даний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб від 26.01.2022 № 1-56, виданої уповноваженому власнику житлового будинку ОСОБА_1 , до складу сім`ї зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 входять: голова д/г ОСОБА_1 , чоловік ОСОБА_2 , сестра ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 , в примітках вказано, що чоловік ОСОБА_2 не проживає (а.с. 10).

Згідно копії акта від 18.01.2022, складеного в присутності сусідів та депутата селищної ради, затвердженого старостою Комарівського старостинського округу Вороновицької селищної ради В.Гиренко, останні засвідчили, що ОСОБА_2 з 2016 року до дати складення акту 18.01.2022 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 11).

Відповідно до копії домової книги для прописки (реєстрації) громадян, позивач ОСОБА_1 та відповідач по справі ОСОБА_2 зареєстровані за однією адресою, в належному позивачу будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).

З наданих суду відповідей щодо місця реєстрації відповідача встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.09.2015, проте за місцем реєстрації не проживає. (а.с. 26, 28).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач з 2016 року і до даного часу не проживає у вищевказаному будинку за місцем своєї реєстрації та права власності на нього не має.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Згідно зі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до норм ст. 391 ЦК України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення таких перешкод.

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який є чинним з 01.12.2021, декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.

П. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки наданими суду доказами, які відповідачем не спростовано, доведено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2016 року і до даного часу, житловий будинок належить на праві власності позивачу, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися вищевказаним будинком, чим обмежуються її права як власника згаданого об`єкта нерухомості, поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації чи інших обставин збереження за ним права на проживання за даним місцем реєстрації не встановлено, суд вважає за необхідне вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 992, 40 грн. (а.с. 1). Доказів понесення інших судових витрат позивачем суду не подано.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 155, 158 ЖК України, ст.ст. 4, 13, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України,суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992, 40 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 19.07.2022.

Суддя: