Житомирський апеляційний суд
Справа №279/558/21 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 11 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №279/558/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через представника ОСОБА_3 ,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 січня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. у м.Коростені,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом заборони відповідачу заходити у житлове приміщення будинку АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що проживає у будинку разом із чоловіком ОСОБА_4 . Із ними (подружжям) у будинку зареєстрований та проживає їх син ОСОБА_5 . За життя у них із чоловіком народилося четверо дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_7 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 дочка ОСОБА_2 . Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2020 року, яка залишена ухвалою Житомирського апеляційного суду без змін, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні відносно неї ( ОСОБА_1 ) адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП. Так, її дочка ОСОБА_2 приходить до батьків за місцем їх проживання та чинить психологічне насильство відносно матері, батька і брата ОСОБА_8 . Вона (відповідач) ображає їх нецензурними словами та вимагає документи на будинок. Мотивом такої поведінки ОСОБА_2 є доведення престарілих батьків до смерті та успадкування нею (відповідачем) одною будинку. ОСОБА_2 звертається з неправдивими заявами до поліції на своїх батьків та братів. Також відповідач проти волі батька отримує замість нього пенсію.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погодилася із рішенням суду першої інстанції. Через представника адвоката Барановського І.І. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції до спірних правовідносин не застосував норми ст.156 ЖК УРСР та неправильно застосував положення ст.ст.317,319,391 ЦК України. Крім того, не викликав в судове засідання та не допитав у якості свідків інших дітей ОСОБА_1 , які готові засвідчити неправомірність дій відповідача.

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника позивача адвоката Барановського І.І. закрити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ніяким чином не вплинуло на права та інтереси ОСОБА_1 , а тому, на думку відповідача, позивач не може оскаржувати законність чи обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Крім того, вона є рідною донькою власника житлового будинку, який хворіє та потребує стороннього догляду. Вона отримує та передає батькові пенсійні виплати, зобов`язана його відвідувати та має право на спілкування із ним, а мати (позивач) із невідомих причин перешкоджає їй у спілкуванні з батьком, що викликає суперечки між сторонами. Доводи апеляційної скарги грунтуються на припущеннях, а рішення суду на доказах, що надані сторонами на засадах змагальності. Вимоги щодо заборони заходити їй до житлового будинку, де проживає її рідний батько, суперечать нормам сімейного законодавства України та нормам моралі. У будинку проживає не лише позивач, а й її рідний батько, який потребує допомоги. Інші члени сім`ї не мають права перешкоджати їй у виконанні обов`язків щодо рідного батька та забороняти піклуватися про непрацездатного батька.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу. Просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Наполягають на проведенні судового засідання та категорично заперечили проти відкладення розгляду справи, пославшись на те, що позивач є особою з інвалідністю першої групи безстроково, а відповідач штучно затягує розгляд апеляційної скарги. У задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі просять відмовити. Позивач пояснила, що відповідач у зв`язку з воєнним станом за кордон України не виїхала, оскільки вона після 23 травня 2022 року її бачила особисто.

Відповідач у судове засідання не з`явилася.

Натомість водночас із відзивом на апеляційну скаргу надіслала заяву про зупинення провадження у справі, яку обґрунтувала тим, що 23 травня 2022 року виїхала за межі України на один рік, як вимушена переселенка, через продовження обстрілів міста Коростеня. Доказів у підтвердження виїзду за кордон України не додала. Поряд із цим, у заяві висловила свою думку з приводу того, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням процесуального права та норм міжнародного права, а тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Заява про зупинення провадження у справі розглянута судом апеляційної інстанції з видаленням до нарадчої кімнати. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 25 травня 2022 року відповідачу в задоволенні заяви про зупинення провадження у справі відмовлено.

Клопотання про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до положень частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга, подана через представника позивача адвоката Барановського І.І., підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована (прописана) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2 зворот).

Позивач із 1968 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який зареєстрований (прописаний) за тією ж адресою, що й позивач (а.с.5,6 зворот).

Відповідач ОСОБА_2 (дочка позивача) із своїм чоловіком та донькою зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.23).

Із позивачем ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1 зареєстрований (прописаний) їх найменший повнолітній син ОСОБА_5 (а.с.9).

Інші повнолітні діти: син ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за адресою батьків не зареєстровані (а.с.10-11).

Сторони не заперечують тих обставин, що позивач та її чоловік ОСОБА_4 проживають у будинку АДРЕСА_1 . Разом із батьками у цьому житловому будинку проживає найменший повнолітній син ОСОБА_9 . Інші старші повнолітні діти: син ОСОБА_10 , донька ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (відповідач) проживають у м. Коростені, але за іншими адресами, тобто окремо від батьків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, посилаючись на положення ст.ст.317,319,391 ЦК України, виходив із того, що позивачем не надано доказів, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , що наділяє її правом звернення з позовом на захист свого права як власника. Власником майна станом на 19 січня 2021 року є ОСОБА_13 (а.с.7). Доказів належності вказаного житла на праві спільної власності позивачем не подано, про існування таких обставин не заявлено. За таких обставин, вимоги невласника майна про захист неналежного йому права є безпідставними та задоволенню не підлягають. Враховуючи відсутність у позивача відповідного права, інші вказані в позовній заяві доводи не мають правового значення, тому судом першої інстанції не оцінювалися.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних міркувань.

Доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу не містять невизнання неналежності позивачу на праві власності будинку АДРЕСА_1 , у користуванні яким позивач ОСОБА_1 просить усунути їй перешкоди шляхом заборони відповідачу, яка є її рідною донькою, заходити до житлового приміщення цього будинку.

Посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред`явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд має враховувати підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог.

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

За таких обставин, при вирішенні спору суд має в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановити зміст (правову природу, права та обов`язки тощо) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначати правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить їй усунути перешкоди у користуванні житловим приміщення спірного будинку, як члену сім`ї власника будинку (дружині), а не власнику будинку, як помилково вважав суд першої інстанції, про що наголошено в апеляційній скарзі.

За положеннями частини першої ст.156 ЖК УРСР член сім`ї власника житлового будинку, який проживає разом із ним у будинку, користуються жилими приміщеннями нарівні з власником будинку, якщо при його вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщення.

Матеріали справи не містять доказів, що при вселенні позивача до спірного житлового будинку між його власником та нею (позивачем), як членом сім`ї власника житлового будинку, була інша угода про порядок користування цим будинком. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Отже, у разі порушення прав позивача щодо користування спірним житловим будинком вона так само, як і його власник, має право на ефективний захист порушеного, невизнаного або оспорюваного права користування спірним житловим будинком, а доводи суду першої інстанції з цього приводу на вимогах закону не грунтуються.

Разом із тим, захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до змісту частини шостої ст.82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 жовтня 2020 року, яка набрала законної сили 02 грудня 2020 року, слідує, що ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, тобто у домашньому насильстві умисних діях психологічного характеру із застосуванням образи ОСОБА_1 , внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю останньої. Постановою суду першої інстанції встановлено, що 17 липня 2020 року о 13.20 годин, знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинила сварку із своєю матір`ю ОСОБА_1 та ображала її словами брутальної лайки. При цьому ОСОБА_2 пояснювала, що в денний час прийшла до свого батька, який також проживає за вищевказаною адресою. У неї дійсно виник конфлікт з матір`ю та братом з приводу неналежного догляду за батьком (ненадання йому харчів), який має похилий вік. Конфлікт із матір`ю розпочався через передачу батьком їй права власності на нерухоме майно.

Отже, із позовом до суду звернулася мати відповідача, яка просить усунути перешкоди в користуванні житловим приміщення шляхом заборони відповідачу, яка є її рідною донькою, заходити у житлове приміщення будинку АДРЕСА_1 . Проте, спірним житловим будинком користується, зокрема, не лише позивач, а й її чоловік, тобто батько відповідача, якому, як не заперечують сторони, спірний будинок належить на праві власності. Власник та інший користувач будинку із відповідним позовом до суду не звертається, а позивач просить заборонити відповідачу заходити у житлове приміщення усього будинку, тобто, яким користується як позивач, так і її чоловік (тобто батько відповідача).

За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та порушує право власності власника. Заборона стосується не лише місця проживання позивача, а також місця проживання власника житла, який нарівні із позивачем користуються спірним будинком, та до суду з приводу порушення його права не звертається і не уповноважував на це позивача. Право ж власності є непорушним.

Оскільки у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав, то здійснювати допит в якості свідків з приводу поведінки відповідача інших дітей позивача, тобто братів та сестру відповідача, сенсу не має. У даному випадку процесуальна економія є виправданою, оскільки жодні показання не можуть змінити висновків щодо обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, а тому не вплинуть на висновки суду апеляційної інстанції. Суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог. Визначення предмета та підстав спору є правом позивача.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції із урахуванням мотивів, викладених з цій постанові.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу на закриття апеляційного провадження не грунтуються на положеннях ст.362 ЦПК України, приймаючи до уваги те, що скаржник брала участь у справі, як позивач. При цьому не має значення особисто чи через представника.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 січня 2022 року змінити із урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: