Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" липня 2022 р. Справа № 608/2724/21
Номер провадження2/608/184/2022
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого суду судді Парфенюка В. І.
з участю секретаря Южди Л. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та виділення частки,--
У грудні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та виділення частки.
У позовній заяві позивачка зазначила, що перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 28 травня 1983 року по 06 листопада 2018 року. За час спільного проживання як подружжя вони 26 жовтня 2000 року разом набули право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , де спільно проживали як сім`я, використовуючи його за призначенням. За довгий період часу перебування за кордоном ОСОБА_1 майже усі зароблені кошти вкладала в покращення житлових умов будинку. У спірному будинку вона зареєстрована і зараз, а фактично проживала в ньому до 20 листопада 2021 року. Після повернення з Італії на Україну до місця проживання в будинок АДРЕСА_1 позивачка зіткнулася з перешкодами для проживання зі сторони колишнього чоловіка ОСОБА_2 . Зокрема, він заявив, що після розірвання шлюбу вона не має права користуватися будинком, проживати в ньому, не дає документів на будинок. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно спільно звернутися до нотаріуса з метою виділення кожному частки у спільному майні подружжя, ОСОБА_1 просить визнати спільним сумісним майном подружжя житловий будинок АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності у спільному сумісному майні подружжя на 1/2 частки зазначеного житлового будинку та стягнути з відповідача на її користь 1350 гривень судових витрат, понесених по справі.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, відзиву не подав, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних мотивів.
Судом встановлено, що з 28 травня 1983 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Чортківського районного суду від 04 жовтня 2018 року.
Згідно Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 26 жовтня 2000 року ОСОБА_2 належить на праві приватної власності жилий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_2 в Чортківському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 27 жовтня 2000 року за реєстровим № 36.
З інвентарної справи вбачається, що вказаний житловий будинок був проданий колгоспом "Пробіжнянський" Чортківського району відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 9 жовтня 1992 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Чортківської державної нотаріальної контори Лесейко С.В..
Відповідач ОСОБА_2 створює позивачці обмеження в праві користування спірним житловим будинком.
Вирішуючи спірні правовідносини у даній справі, слід зазначити, що у відповідності до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, ст. 60 СК України, ст. 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Як роз`яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.
Враховуючи встановлені судом обставини, надані докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, який слід задовольнити, визнавши житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності сторін, та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку даного будинку.
В позовній заяві позивачка просить поновити їй строк позовної давності на звернення з даним позовом до суду, посилаючись на те, що вона перебувала на роботі за кородном, повернулася 20 листопада 2021 року і тоді зіткнулась з перешкодами з боку відповідача в користуванні житловим будинком, який не впустив її до будинку, мотивуючи це тим, що вона більше не його дружина.
Такі обставини в судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_4 , яка є дочкою сторін. Свідок зазначила також і про ще одну причину, внаслідок якої позивачка не могла раніше повернутися із-за кордону -- це карантин внаслідок короновірусної інфекції.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
З врахуванням наведених обставин суд задовільняє клопотання позивачки про поновлення строку позовної давності на звернення з даним позовом до суду.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1350 гривень.
Керуючись ст.ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 5, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності на звернення з позовом до суду
Визнати спільним сумісним майном подружжя житловий будинок АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 1 350 (одна тисяча триста п`ятдесят) гривень витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області через Чортківський районний суд протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. І. Парфенюк