П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м. Київ

Справа № 752/21293/21

Провадження: № 22-ц/824/4872/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Ручки Анатолія Миколайовича в інтересах Акціонерного товариства «Банк Форвард»

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шевченко Т.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, Акціонернетовариство «Державний ощадний банк України», про повернення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. перебувало виконавче провадження ВП № 60796732 з примусового виконання виконавчого напису № 7239, виданого 09.11.2019 приватним нотаріусом КМНО Незнайко Є.В., про стягнення з неї на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 38 361,86 грн. В межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, стягнута сума в розмірі 44 198,04 грн. З 04.02.2020 по 06.07.2020 року з її зарплатної картки, відкритої в ПАТ «Державний ощадний банк України», на підставі постанови приватного виконавця фактично була утримана її заробітна плата в розмірі 39 425,40 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 04 грудня 2020 у справі № 752/11315/20 виконавчий напис № 7239 від 09.11.2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим вона, позивачка, звернулася в банкз вимогою про поверненнякоштів, але банккошти не повернув. За таких підстав, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, просила стягнути з АТ«Банк Форвард» на свою користь грошові кошти у сумі 39 425,04 грн.

Рішеням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 рокупозов ОСОБА_1 про повернення грошових коштів задоволено.

Стягнуто з АТ "Банк Форвард" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 39 425,04 грн. та судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Ручка А.М. в інтересах АТ «Банк Форвард» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що між позивачкою та банком був укладений кредитний договір. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань перед банком у неї виникла заборгованість у розмірі 37 511,86 грн, яка добровільно нею погашена не була. Вказана заборгованість стягнута банком в примусовому порядку. Також вказував, що позивачка не відмовилась від кредитного договору, а навпаки, користувалась кредитним коштами. Зазначив, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статті 1212 ЦК України, у тому числі, й щодо вимог про повернення стягнутих коштів у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 січня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше став розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 30.10.2013 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», із заявою, яка містила пропозицію (оферту) про укладення кредитного договору.

30.10.2013 року банком акцептовано пропозицію клієнта, між сторонами укладено кредитний договір № .

Згідно рахунку-виписки, станом на 31.01.2018 року у ОСОБА_1 була наявна заборгованість за кредитним договором № від 30.10.2013 року у розмірі 37 511,86 грн.

09.11.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 7239, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» заборгованість за кредитним договором № від 30.10.2013 року за період з 01.11.2017 року по 30.01.2018 року у розмірі 37 511,86 грн.

Постановою від 05.12.2019 року приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. відкрито виконавче провадження № 60796732 з примусового виконання виконавчого напису № 7239 від 09.11.2019 рокупро стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 38 361,86 грн.

Постановою від 25.02.2020 року приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. у виконавчому провадженні № 60796732 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , яка отримує дохід у Філії «Пасажирська компанія Акціонерного товариства «Українська залізниця», та здійснено відрахування із доходів боржника (заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника) у розмірі 20 % на користь стягувача, у першу чергу:

- витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 2000 грн (отримувач ОСОБА_3 )

- сума боргу 38 361,86 грн (отримувач АТ «БАНК ФОРВАРД»)

- основна винагорода виконавця у розмірі 3836,19 грн (отримувач ОСОБА_3 ).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2020 року у цивільній справі № 752/11315/20 позов ОСОБА_1 до АТ «БАНК ФОРВАРД» задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. за реєстровим номером 7239, яким стягнуто на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 30.10.2013 року за період з 01.11.2017 року по 30.01.2018 року у розмірі 37 511,86 грн.

01.02.2021 року на підставівказаного вище судового рішення Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Є.В. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь АТ «Банк Форвард», визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому правові підстави набуття банком грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису були відсутні.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема, договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводитьдо реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження),а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким,

що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Отже, встановивши, що правові підстави набуття банком грошових коштів, що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі кошти підлягають поверненню позивачці відповідно до статті 1212 ЦК України.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20.

Однак, колегія суддів не може погодитись із розміром грошових коштів, які підлягають поверненню банком позивачці.

Матеріали справи свідчать, що виконавче провадження було відкрито за виконавчим написом про стягнення з позивачки на користь банку боргу у розмірі 38 361,86 грн. Інші суми відносяться до витрат на проведення виконавчих та винагороди виконавця, а тому не можуть бути стягнуті з банку, оскільки такі суми банком не отримані.

При цьому, колегія суддів відмічає, що стягнення основної винагороди приватного виконавця або витрат на проведення виконавчих не регламентується положеннями статті 1212 ЦК України.

По суті спору суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення банком безпідставно набутих коштів, проте, неповно дослідив наявні у справі докази і не надав їм належну оцінку, та як наслідок, дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру грошових коштів, які підлягають стягненню з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 , з 39 425,04 грн до 38 361,86 грн, а відтак апеляційна адвоката Ручки А.М. в інтересах АТ«Банк Форвард» підлягає задоволенню частково.

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Як убачається із матеріалів справи, позивачкою при зверненні до суду із позовом судовий збір сплачено у розмірі 908 грн, а АТ «Банк Форвард»при зверненні до суду з апеляційною скаргою - 1362 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням позову (97,30 %), та частковим задоволенням апеляційної скарги банку (2,7%), з банку на користь позивачки підлягає стягненню 883,48 грн судових витрат по сплаті судового збору, а з ОСОБА_1 на користь банку 36,77 грн.

Отже, на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з банку на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між вказаними сумами судових витрат у розмірі 846,71 грн.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382-384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну адвоката Ручки Анатолія Миколайовича в інтересах Акціонерного товариства «Банк Форвард» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року змінити.

Зменшити суму грошових коштів, яка підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Банк Форвард» (, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), з 39 425,04 грн до 38 361,86 (тридцяти восьми тисяч трьохсот шістдесяти однієї) грн. 86 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» (, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 846,71 (вісімсот сорок шість) грн 71 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура