Провадження № 22-ц/824/2882/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 червня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес», ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що 23 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CM-SME001/211/2007. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № PM-SME001/211/2007, предметом якого є нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V(групи приміщень № 26) (в літ.А), розташовану у АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

Вказувала, що 28 листопада 2017 року ПАТ «ОТП Банк» відступив право вимоги за укладеними з ОСОБА_3 кредитним договором № CM-SME001/211/2007 та договором іпотеки № PM-SME001/211/2007 на користь ТОВ «ФК «Алькор Інвест». В цей же день 28 листопада 2017 року Державним реєстратором-приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер: 38398570 від 28.11.2017 про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_4 . Підстави виникнення права власності - договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28 листопада 2017 року. Внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно було припинено чинність запису про іпотеку № 23619412 та запису про обтяження № 24564344.

06 червня 2018 року між ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А) у АДРЕСА_1 , який зареєстровано приватним нотаріусом КМНО Анісімовим К.С. Таким чином, з 06 червня 2018 року ОСОБА_1 стала власницею вказаних нежилих приміщень.

Посилалася, що у липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського

- 2 -

районного суду м.Києва із позовом до ТОВ «ФК «Алькор Інвест», державного реєстратора -приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О., ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, який своїм рішенням від 21 січня 2019 року у справі №761/26611/18 задоволив позов ОСОБА_3 у повному обсязі. Постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2019 року змінено в частині мотивів для задоволення позовних вимог. В решті рішення залишено без змін.

27 липня 2019 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Савченко А.О. прийнято рішення № 47984728, яким на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року у справі №761/26611/18 скасовано право власності ОСОБА_1 та закрито розділ № 000. В подальшому державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Микитенко О.В. на підставі договору купівлі-продажу № 4513 від 23 липня 2007 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48517199 від 04 вересня 2019 року, яким за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А), що розташовані у АДРЕСА_1 та відкрито новий розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 000.

27 вересня 2019 року ОСОБА_3 передано у власність ТОВ «Демітрафорес» нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А) у АДРЕСА_1 , а 02 жовтня 2019 року на підставі договору іпотеки від 02 жовтня 2019 року вказані нежитлові приміщення передано в іпотеку ОСОБА_2 (запис про іпотеку № 33493245).

Вказувала, що не погодившись із судовими рішеннями у справі № 761/26611/18, вона і ТОВ «ФК «Алькор Інвест» оскаржили їх в касаційному порядку. Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2020 року їх касаційні скарги задоволені в повному обсязі, оскаржувані рішення скасовані та ухвалоено нове про відмову у позові. В той же час, ОСОБА_3 на підставі скасованих рішень судів першої та апеляційної інстанцій проведено перереєстрацію на своє ім`я права власності на спірні нежитлові приміщення та передано їх у статутний капітал ТОВ «Демітрафорес», яке в свою чергу передало їх в іпотеку ОСОБА_2 .

Посилаючись на незаконність реєстрації права власнсоті на майно за ОСОБА_3 та послідуючу його передачу до статутного капіталу і в іпотеку, просила:

- витребувати у ТОВ «Демітрафорес» нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 06 червн 2018 року;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 48517199 від 04 вересня 2019 року та скасувати запис № 33073971 від 22 серпня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А) у АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48909974 від 27 вересня 2019 року та скасувати запис № 33435144 від 27 вересня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ТОВ «Демітрафорес» права власності на нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А) у АДРЕСА_1 ;

- 3 -

- визнати недійсним договір іпотеки № 36 від 02 жовтня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гарасютою О.В.;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48972560 від 02 жовтня 2019 року та скасувати запис № 33493245 від 02 жовтня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_2 права іпотеки на нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А) у АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48971941 від 02 жовтня 2019 року та скасувати запис № 33492631 від 02 жовтня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на підставі договору іпотеки на нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А) у АДРЕСА_1 :

- вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 13 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Не погодившись із таким рішенням суду, ТОВ «Демітрафорес» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що позивачка звернувшись до суду з позовними вимогами обґрунтовувала їх тим, що нібито ОСОБА_3 на підставі скасованих рішень судів першої та апеляційної інстанцій, проведено перереєстрацію права власності на спірні приміщення за собою та передано їх у статутний капітал ТОВ «Демітрафорес»,яке в свою чергу передало їх у іпотеку ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, існують підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння ТОВ «Демітрафорес», визнання недійсним договору іпотеки та скасування запису про іпотеку. Проте, з позовної заяви та матеріалів справи, взагалі не вбачається, яким чином відповідачі ТОВ «Демітрафорес» та ОСОБА_2 порушили права ОСОБА_1 , водночас ОСОБА_3 взагалі не є стороною у даній справі. Вважає, що оскільки рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року набрало законної сили 07 травня 2019 року, то у ОСОБА_3 були усі підстави для виконання вказаних рішень суду, що і було зроблено, в той час як згідно ухвали Верховного Суду про відкриття касаційного провадження від 21 квітня 2020 року у справі № 761/26611/18 ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою лише 04 березня 2020 року. Отже, скаржник ТОВ «Демітрафорес» не порушував прав позивачки, а усі дії вчинялися відповідачами з дотриманням вимог закону, тому у суду відсутні підстави для задоволення даного позову. Посилався, що при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено право власності ОСОБА_3 , який не був залучений до участі у справі, незважаючи на той факт, що представником ТОВ «Демітрафорес» подавалося клопотання про залучення ОСОБА_3 у якості третьої особи, проте суд першої інстанції неправомірно відхилив дане клопотання, таким чином позбавивши ОСОБА_3 конституційного права на суд. Судом порушено принцип рівності сторін, як один із складників концепції справедливого судового розгляду, визначений п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України», який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівняні з опонентом. За змістом рішення ЄСПЛ «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» визначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної

- 4 -

інстанції. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» №49684/99, п.30 від 27 вересня 2001 року).

Позивачка ОСОБА_1 в особі представника адвоката Квітіна Р.В. подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задовольнив позов, а доводи апеляційної скарги ТОВ «Демітрафорес» є безпідставними, не грунтуються на вимогах закону та не спростовують висновків суду.

Решта учасників правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В суді апеляційної інстанції представник скаржника ТОВ «Демітрафорес» адвокат Коротя Р.О. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва як незаконне.

Позивачка ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час розгляду справи шляхом повідомлення її представника адвоката Квітіна Р.В., до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила.

Адвокат Квітін Р.В. подав до суду заяву, в якій просив зупинити провадження з огляду на його перебування у Збройних Силах України, а у випадку неможливості цього просив розглядати справу за відсутності сторони позивачки.

Колегія суддів відхилила клопотання ОСОБА_5 про зупинення провадження, оскільки п.2 ч.1 ст.251 ЦК України передбачає можливість зупинення провадження лише у випадку перебування у складі Збройних Сил України сторони чи третьої особи, а не їх представників.

Решта учасників належно повідомлекні про розгляд, не з`явилися, причин неявки не сповістили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 23 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CM-SME001/211/2007.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між 23 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № PM-SME001/211/2007, за яким ОСОБА_3 передав в іпотеку банку нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А), що розташовані у

АДРЕСА_1 та належали іпотекодавцю на праві приватної власності.

28 листопада 2017 року ПАТ «ОТП Банк» відступило права вимоги за укладеними 23 липня 2007 року із ОСОБА_3 кредитним договором № СM-SME001/211/2007 та договором іпотеки № PM-SME001/211/2007 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», у відповідності до договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2017 року.

В цей же день 28 листопада 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», діючи відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку», звернуло стягнення на іпотечне майно у вигляді нежилих приміщень № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А) у АДРЕСА_1 шляхом його продажу третій особі - ОСОБА_4 . За результатами звернення стягнення на предмет іпотеки в державному реєстрі прав на нерухоме майно припинено чинність запису про іпотеку № 23619412 та запису про обтяження № 24564344.

06 червня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежилих приміщень із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А), що розташовані у АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_1 на вказані нежилі приміщення зареєстровано у встановленому законом порядку.

Також судом встановлено, що у липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», державного реєстратора-приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О., ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , третя особа: державний реєстратор - приватний нотаріус КМНО Анісімов К.С. про визнання протиправними дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2019 року у справі № 761/26611/18 позов ОСОБА_3 задоволений у повному обсязі. Постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2019 року змінено в частині мотивів для задоволення позовних вимог. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На підставі вказаного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року у справі № 761/26611/18 державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Савченко А.О. прийнято рішення № 47984728 від 27 липня 2019 року, яким скасовано право власності ОСОБА_1 та закрито розділ № 000 у Державному реєстрі речових прав.

04 вересня 2019 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Микитенко О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48517199 від 04 вересня 2019 року, яким за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 4513 від 23 липня 2007 року зареєстровано право власності на нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А) у АДРЕСА_1 , запис про право власності №33073971 та відкрито новий розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 000.

27 вересня 2019 року ОСОБА_3 на підставі рішення № 2455 від 27 вересня 2019 року передано у власність ТОВ «Демітрафорес» нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V(групи приміщень № 26) (в літ.А) у АДРЕСА_1 . Державна реєстрація правочину проведена приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В.

02 жовтня 2019 року на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки № 368 від

- 6 -

02 жовтня 2019 року вказані нежилі приміщення передано в іпотеку ОСОБА_2 , запис про іпотеку № 33493245.

Окрім того, встановлено, що, не погодившись із рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2019 року та постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року у справі № 761/26611/18, ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та ОСОБА_1 оскаржили їх в касаційному порядку. Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у касаційні скарги ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2019 року і постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вказані обставини підтверджені наявними у справі доказами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд обгрунтовував свої висновки тим, що заявлені позивачем вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також, визнання недійсним договору іпотеки ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають до задоволення.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, які є передчасними, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не врахував предмет спору та характер спірних правовідносин, внаслідок чого не встановив коло осіб, прав та обов`язків яких стосуються заявлені позивачем вимоги.

Задовольняючи вимоги позивача, в тому числі скасовуючи рішення від 04 вересня 2019 року і запис від 22 серпня 2019 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на спірні нежилі приміщення, а також скасовуючи рішення від 27 вересня 2019 року та відповідний запис від 27 вересня 2019 року про державну реєстрацію за ТОВ «Демітрафорес» права власності на спірні нежилі приміщення, передані товариству ОСОБА_3 , суд першої інстанції не врахував, що вказані вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 .

Такі висновки апеляційного суду грунтуються на тому, що позивачка оспорює реєстрацію за ОСОБА_3 на підставі судових рішень права власності на спірні нежилі приміщення і та послідуючого їх відчуження ОСОБА_3 шляхом передачі до статутного фонду ТОВ «Демітрафорес», засновником якого згідно Статуту є цей же ОСОБА_3 .

При цьому суд не врахував те, що дана особа не залучена до участі у справі.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

З огляду на приписи п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки суд ухвалив рішення про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_3 , який не був залучений до участі у справі.

- 7 -

Вирішуючи позов ОСОБА_1 колегія суддів вважає, що відсутні підстави для його задоволення з таких міркувань.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч.1 та 3 ст.13 ЦПК України).

Відповідачем у справі є фізична або юридична особа (ч.2 ст.48 ЦПК України) до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача і яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на яку внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п.41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (п.49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (п.50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (п.п.37,54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (п.31.4); від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (п.31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (п.63); від 11 вересня 2019 року у справі № 203/3682/17; від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (п.71)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц зазначено, що позовні вимоги звертаються виключно до відповідачів у справі, а тому суд не може задовольняти позовну вимогу, яка звернута до іншої особи (п.55 постанови). Отже, якщо заявлені позивачем позовні вимоги, стосуються окрім відповідача ще й прав та законних інтересів інших осіб, які не залучені до участі у справі, підстави для задовлення таких вимог відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанції, засвідчують, що спір виник між позивачкою ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з приводу порушення права власності позивачки на спірні нежилі приміщення внаслідок дій ОСОБА_3 щодо реєстрації за ним такого права власності на підставі судових рішень, які були в подальшому скасовані, а також послідуючого відчуження цього нерухомого майна.

З огляду на те, що ОСОБА_3 , безпосередніх прав та обов`язків якого стосується позовні вимоги, не залучений до участі у справі, що унеможливлює вирішення спору без участі даної особи, вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що вінпозбавлений процесуальної можливості залучати на стадії апеляційного перегляду справи відповідачів та/або співвідповідачів. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 465/7405/17, де залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції, якою скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позову і ухвалено нове про відмову у позові, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи, залучати на стадії апеляційного перегляду справи відповідачів та/або співвідповідачів та, встановивши, що суд першої інстанції порушив вимоги цивільно-процесуального законодавства та не залучив усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у позові з цих

- 8 -

підстав.

Також, апеляційний суд в постанові не дає оцінку правомірності позовних вимог ОСОБА_1 , і як наслідок не аналізує частину доводів апеляційної скарги, оскільки будь-яка оцінка правомірності вимог, які стосуються прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків осіб, що не були залучені до участі у справі, є процесуальним порушенням і безумовною (обов`язковою) підставою для скасування відповідного рішення касаційною інстанцією відповідно до положень п.8 ч.1 ст.411 ЦПК України, згідно якого за наслідками розгляду касаційної скарги судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 щодо правильності обраного нею способу захисту своїх прав, передбаченого ст.388 ЦК України, не спростовують висновків апеляційного суду про наявність обов`язкових підстав для скасування судового рішення оскільки суд прийняв судове рішення про права, свободи та інтереси ОСОБА_3 , який не був залучений до участі у справі.

Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК Українизастосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людинияк джерела права.

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя, зокрема право на участь особи у розгляді справи судом, який вирішить спір щодо її прав та обов`язків цивільного характеру

Участь особи у розгляді справи, яка стосується її цивільних прав і обов`язків, є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципів змагальності та рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини.

Тобто, ухвалення судового рішення, яке стосується прав та інтересів особи, що не була залучена до участі у справі, в тому числі буде порушувати положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

- 9 -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес» задоволити частково.

Рішення рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес», ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: