Справа № 756/2541/21 Головуючий 1 інстанція- Шевчук А.В.
Провадження № 22-ц/824/6641/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 липня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 23 вересня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року позивач ТОВ «Мегаінвест сервіс» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 15 листопада 2005 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотечного кредиту № 1.05110128 (з послідуючими додатковими договорами), за умовами якого (п.1.2.) відповідачу надано кредит у розмірі 43000 доларів США строком на 20 років для придбання у власність квартири АДРЕСА_1 . Одночасно з кредитним договором 15 листопада 2005 року було укладено іпотечний договір № 1.05110128, згідно якого відповідач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку виникне після державної реєстрації прав на підставі договору купівлі - продажу квартири від 15 листопада 2005 року.

ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» реорганізований в ПАТ «Платинум Банк», який у січні 2017 року визнано неплатоспроможним та розпочата процедура його виведення з ринку. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 02 грудня 2019 року про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Платинум Банк» до 23 лютого 2021 року включно. Процедура ліквідації банку наразі триває.

Вказував, що 06 серпня 2019 року ПАТ «Платинум Банк» уклав договір з TOB «Мегаінвест сервіс» про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно умов кредитного та іпотечного договорів. Згідно додатку № 1 до догвоору про відступлення прав вимоги заборгованість за кредитним договором становить 21252,03 долари США.

Відповідно до п.6.2.9. кредитного договору відповідач зобов`язаний щорічно за два тижні до настання дати річниці видачі кредиту надавати кредитору письмову інформацію про свої доходи. Інформацію про будь-які зміни позичальника в сімейному стані та/або втрату чи зміну місця працевлаштування, та/або про зміни в доходах чи фінансовому стані.

- 2 -

Позичальник зобов`язаний повідомляти про це кредитора не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту набуття таких змін.

Відповідно до п.7.2. кредитного договору, за несвоєчасне подання інформації, що передбачена у п.6.2.9. цього договору, кредитор має право вимагати від позичальника сплати неустойки у вигляді штрафу в розмірі 0,5% від непогашеної суми кредиту.

Посилався, що за 2017, 2018 та 2019 роки довідки про доходи відповідача матеріали кредитної справи не містять, оскільки відповідачем такі відомості не надавались, а тому з огляду на порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язаний сплатити штраф, який з урахуванням боргу за кредитом у розмірі 21252,03 долари США, розміру штрафу 0,5 % від непогашеної суми за три роки становить 8202,18 грн. У зв`язку з наведеним, просив стягнути з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 8202,18 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23 вересня 2021 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мегаінвест сервіс» штраф за порушення умов договору про іпотечний кредит у розмірі 8202,18 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 20 січня 2022 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що він взагалі не був обізнаний про розгляд даної справи в суді, оскільки не повідомлявся про її розгляд, бо квартира АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 09 вересня 2019 року відчужена позивачем TOB «Мегаінвест сервіс» на користь ОСОБА_2 , який замінив замки на вхідних дверях, позбавивши його доступу до квартири. Таке позбавило його можливості надати суду свої пояснення і заперечення по суті спору та захистити свої права в суді, в тому числі заявити суду про застосування строку позовної давності до вимог, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Про наявність даної справи дізнався випадково. Окрім того, суд не врахував недоведеність вимог, зокрема відсутність доказів щодо неподання ним довідок про доходи на вимогу кредитора.

Позивач TOB «Мегаінвест сервіс» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 8202,18 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на

- 3 -

засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Згідно п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність відповідача ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Згідно положень ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, поскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідача ОСОБА_1 , який не повідомлений належним чином про порушення щодо нього провадження та розгляд справи і який обгрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

Доводи TOB «Мегаінвест сервіс», викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що направлена відповідачу за місцем його реєстрації ( АДРЕСА_2 ) судова повістка повернулася із відміткою пошти про відсутність адресата за вказаною адресою, що згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається її врученням, не спростовують висновків апеляційного суду про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно

- 4 -

розглядати як право особи бути поінформованою про порушення проти неї провадження та її право представити суду свої доводи і заперечення по суті спору, бути вислуханою і почутою судом.При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було проінформовано про цей факт (рішення у справі «Діліпак та Каракайя проти Туреччини» від 04 березня 2014 року п.77).

Належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема у справі «Лопушанський проти України» у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, ЄСПЛ констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції.

ЄСПЛ зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» вимагає щоб у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. При недотриманні цього принципу під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справах: «Авотіньш проти Латвії», п.119; «Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів» від 27 жовтня 1993 року, п.33; «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, п.26; рішення у справі «Созонов та інші проти України» від 08 листопада 2018 року, п.п.7-8).

Тому на національні суди покладено обов`язок з`ясувати чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (рішення у справі «Заводнік проти Словенії» від 21 травня 2015 року п.70).

З матерілів справи вбачається, що ухвалою судді від 23 березня 2021 року відкрите провадження у справі і її розгляд призначено на 23 вересня 2021 року. Разом із повідомленням про дату розгляду судом на адресу відповідача була направлена копія ухвали про відкриття провадження і копія позову з додатками, які не вручені відповідачу і повернуті до суду.

Відповідач як у заяві про перегляд заочного рішення, так і в апеляційній скарзі вказує на те, що належна йому квартира 09 вересня 2019 року відчужена позивачем TOB «Мегаінвест сервіс» на користь ОСОБА_2 , який замінив замки на вхідних дверях, позбавивши його доступу до квартири, що унемолжливлює ним отримання кореспонденції.

Отже, встановлено, що відповідач взагалі не був поінформований про факт порушення щодо нього провадження, а відтак, розглянувши справу у відсутність відповідача, суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, позбавивши відповідача висунути свої заперечення і доводи проти позову, в тому числі заявити про застосування строку позовної давності до вимог позивача, що є істотним в даній справі.

Розгляд справи у відношенні особи, яка не поінформована про факт порушення щодо неї провадження, на відміну від розгляду справи щодо особи, яка обізнана, проте не з`являється на виклики до суду, очевидно та поза всяким розумним сумнівом шкодить самій суті права доступу до суду, не переслідує легітимну мету та не є пропорційним поставленій

- 5 -

меті правосуддя.

Таке відповідає одній з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibusrebus praecipuum esseiustitiae aequitatisque quamstricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що відповідач мав повідомити суд про зміну свого місця проживання недоречні, оскільки як вище вказувалося відповідач взагалі не був обізнаний про порушення проти нього даного провадження, а відтак очевидно не мав можливості повідомити про зміну місця проживання.

Це ж стосується доводів відзиву на апеляційну скаргу про те, що згідно рішень ЄСПЛ у справах «Шевченко проти України» та сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, які не є релевантними, оскільки у наведених справах йдеться про те, що особа обізнана про відкриття щодо неї провадження, отримала відповідні процесуальні документи, однак не цікавиться його ходом. В даній справі встановлені інші обставини.

Окрім того, вирішуючи спір, суд допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та незастосування норм закону, який підлягав застосуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 листопада 2005 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» і відповідачем ОСОБА_1 укладено договір іпотечного кредиту № 1.05110128 (з послідуючим додатковим договором від 24 липня 2009 року), за умовами якого банк надав відповідачу кредит для придбання у власність квартири АДРЕСА_1 у розмірі 43000 доларів США зі сплатою 11,5 % річних терміном на 20 років.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_1 15 листопада 2005 року укладено іпотечний договір № 1.05110128, згідно якого відповідач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку виникне після державної реєстрації прав на підставі договору купівлі - продажу квартири від 15 листопада 2005 року.

ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» реорганізований в ПАТ «Платинум Банк», який у встаеновленому законом порядку в січні 2017 року визнано неплатоспроможним і розпочата процедура його виведення з ринку та ліквідації, яка триває до цього часу.

06 серпня 2019 року ПАТ «Платинум Банк» уклав договір з TOB «Мегаінвест сервіс» про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги за укладеними із відповідачем 15 листопада 2005 року кредитним та іпотечним договорами. Згідно додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги заборгованість за укладеним з відповідачем кредитним договором становить 21252,03 долари США.

Також, судом встановлено, що відповідно до п.6.2.9. кредитного договору відповідач зобов`язаний щорічно за два тижні до настання дати річниці видачі кредиту надавати кредитору письмову інформацію про свої доходи. Інформацію про будь-які зміни позичальника в сімейному стані та/або втрату чи зміну місця працевлаштування, та/або про зміни в доходах чи фінансовому стані. Позичальник зобов`язаний повідомляти про це кредитора не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту набуття таких змін.

Згідно п.7.2. кредитного договору, за несвоєчасне подання інформації, що передбачена у п.6.2.9. цього договору, кредитор має право вимагати від позичальника сплати неустойки у вигляді штрафу в розмірі 0,5% від непогашеної суми кредиту.

Матеріали кредитної справи відповідача не містять відомостей про подання ним кредитору довідок про доходи за 2017, 2018 та 2019 роки.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Мегаінвест сервіс», суд першої інстанції

- 6 -

виходив з того, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а саме не подано кредитору довідки про доходи за 2017, 2018 та 2019 роки, у зв`язку з чим він має нести відповідальність у вигляді штрафу.

При цьому, вирішуючи спір, суд не звернув уваги, що TOB «Мегаінвест сервіс» після набуття 06 серпня 2019 року права вимоги до відповідача як новий кредитор (іпотекодержатель) звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовий спосіб шляхом шляхом продажу предмета іпотеки за договором купівлі-продажу від 09 вересня 2019 року на користь гр. ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

Згідно ч.5 ст.36 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч.7 ст.36 цього Закону завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням:

1) за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем);

2) за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі)

Отже, висновки суду про обов`язок відповідача нести відповідальність у вигляді сплати штрафу після завершення позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені ст.37 Закону України «Про іпотеку» та припинення основного зобов`язання, є помилковими, оскільки за положеннями цього Закону всі наступні вимоги після позасудового врегулювання є недійсними.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18, де залишаючи без змін постанову апеляційного суду про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором з огляду на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, Велика Палата зазначила, що ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) вказує на недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання саме боржником основного зобов`язання після завершення позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, передане в іпотеку саме боржником, за відсутності інших забезпечувальних договорів. Діючи добросовісно та обачливо, відповідач у цій справі повинен був застосувати заходи досудового врегулювання та звернення стягнення на предмет іпотеки таким чином, щоб вартість предмета іпотеки повністю або в більшій частині погасила заборгованість за кредитним договором, розуміючи, що наступні будь-які вимоги в цих правовідносинах будуть неможливі. У зазначеному випадку неможливість пред`явлення наступних вимог у будь-якому обсязі до боржника свідчить про неможливість подальших правовідносин між кредитором та боржником, а тому слід дійти висновку, що зобов`язання боржника у таких кредитних правовідносинах припиняється (п.8.26, 8.27, 9.28 постанови)

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

При цьому, колегія суддів враховує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо незаконності рішення про стягнення штрафу з оглячду на припинення

- 7 -

зобов`язання за кредитним договором, проте, перевіряючи законність судового рішення за апеляційною скаргою, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективний засіб захисту, який гарантований ст.13 Конвенції, передбачає, зокрема, що за результатами розгляду скарги особа отримує відповідний захист.

Відповідно до приписів ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, дана норма покладає на суд прямий обов`язок вирішити справу у відповідності із приписами норм матеріального права незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що при вирішенні спору суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме не застосував ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів згідно ч.4 ст.367 ЦПК України вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги з метою дотримання вимог закону.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ТОВ «Мегаінвест сервіс» про стягнення штрафу не підлягає до задоволення, у зв`язку із завершенням процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені ст.37 Закону України «Про іпотеку» та припиненням основного зобов`язання.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги і скасуванням рішення відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційні скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, зогляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною

- 8 -

практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 23 вересня 2021 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за кредитним договором.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест сервіс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: