РІШЕННЯ

Іменем України

02.08.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ванівського Ю.М.

секретар судових засідань Лозинського Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися з уточненою позовною заявою в суд до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що cпірна квартира АДРЕСА_1 приватизована у відповідності з Законом України « Про приватизацію державного житлового фонду» на членів нашої родини, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та видано Свідоцтво про право власності на квартиру від 19 липня 1996 року № 207021 Виконконом Львівської міської Ради народних депутатів.

У вище зазначеному Свідоцтві про право власності на квартиру не вказано, що квартира належить сторонам ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частках, тобто належить на праві спільної сумісної власності.

В силу вимог чинного законодавства, кожен учасник спільної сумісної власності має право припинити для себе відносини спільної сумісної власності, шляхом виділу ідеальної частки із спільного майна.

Спірна квартира приватизована на шість осіб, отже зважаючи на принцип рівності часток кожному з нас належить по 1/6 ідеальної частки, тобто ОСОБА_1 належить 1/6 ідеальна частка в квартирі.

Після смерті батька ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , успадкував із своєю сестрою ОСОБА_3 по Ѕ частині від 1/6 частки, що йому належала, яка відповідає 1/12 ідеальній частці у спірній квартирі.

В свою чергу, ОСОБА_1 , подарував своїй дружині ОСОБА_2 успадковану ним 1/12 частку в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором дарування 1/12 частки квартири від 04 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською О.М.

Отже, ОСОБА_1 разом із дружиною, ОСОБА_2 належить ј ідеальної частки у квартирі АДРЕСА_1 , саме: 1/6 + 1/12 = 3/12 = ј.

Після одруження із ОСОБА_2 виникла необхідність встановити порядок користування квартирою із-за постійних скандалів, у зв`язку з тим, що відповідачі виганяють її з квартири, чинять перешкоди у користуванні кухнею, ванною, пральною машиною, вбиральнею.

Квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат житловою площею 39.1 кв.м. : кімната під літ. 3 площею 11.9 кв.м., кімната під літ. 6 площею 10.2 кв.м., кімната під літ. 7 площею 17.0 кв.м. та з приміщень загального користування: кухні під літ.2 площею 9.1 кв.м., коридору під літ. 1 площею 11.9 кв.м., ванної кімнати під літ.5 площею 2.8 кв.м., вбиральні під літ. 4 площею 1.3 кв.м., вбудованої шафи під літ.8 площею 0.8 кв.м., балконом під літ.9 площею 1.1 кв.м., вбудованої кладовки площею 1.5 кв.м.

Враховуючи, що позивачам належить ј частка у квартирі, яка становить 9.775 кв.м., тому кімната під літ. 6 площею 10.2 кв.м. є найбільш наближеною до площі у квартирі.

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

17 червня 2022 року на адресу суду поступило клопотання від ОСОБА_3 про відмову у задоволенні позову, так як позивачі не зверталися до правоохоронних органів з приводу перешкоди в користуванні спірною квартирою.

Так, 17 червня 2022 року на адресу суду поступило ідентичне за змістом клопотання від ОСОБА_6 .

17.06.2022 р. ОСОБА_5 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує позовні вимоги позивача, покликаються на те, що позивачами не доведено порушення чи оспорення її прав, за захистом яких вона звернулася до суду, оскільки жодним чином її не чиняться перешкоди в користуванні майном. Вважає, що звернення до суду із зазначеним позов зумовлено негативними емоціями позивача щодо відповідача. Крім того, вказує на те, що не погоджується із запропонованим позивачами порядком користування квартирою, так як для належного визначення порядку необхідно перепланування житлової площі.

Позивачі подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що твердження відповідачів щодо необхідності проведення переобладнання квартири для встановлення порядку користування такою є безпідставними. Більше того, вимога про встановлення порядку користування квартирою є правом кожного із співвласників і для цього не є обов`язковою умовою.

В судове засідання позивачі та їхній представник не з`явилися, однак від останньої на адресу суду поступила заява про розгляд справи без їхньої участі. Заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять такі задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомили. Клопотання про відкладення розгляду справи чи слухання справи без їхньої участі до суду не надходило.

Так, в силу вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявних у матеріалах справи доказів.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено, що cпірна квартира АДРЕСА_1 приватизована у відповідності з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на членів нашої родини , а саме мене ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та видано Свідоцтво про право власності на квартиру від 19 липня 1996 року № 207021 Виконконом Львівської міської Ради народних депутатів.

Вищевказана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. За відсутності підстав відходження від рівних часток, сторонам належить по 1/6 від спірної квартири.

Після смерті батька ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , успадкував із своєю сестрою ОСОБА_3 по Ѕ частині від 1/6 частки, що йому належала, яка відповідає 1/12 ідеальній частці у спірній квартирі, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №4167.

В свою чергу, ОСОБА_1 , подарував своїй дружині ОСОБА_2 успадковану ним 1/12 частку в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором дарування 1/12 частки квартири від 04 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською О.М.

З огляду на положення ст.372 Цивільного кодексу України, відсутність домовленості співвласників на укладення договору про поділ спільного майна та відсутність обставин, які б свідчили про необхідність відступу від рівності часток, суд вважає, що за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 слід визнати право на 1/6 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Отже, позивачам, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , належить ј ідеальної частки у вищевказаній квартирі. (1/6+1/12=3/12=1/4).

Відповідно до ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуванні майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається із ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 383 ЦК України, статей 150,156 Житлового кодексу власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини.

Статтею 156 Житлового кодексу передбачено, що члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Виходячи з положень вимог чинного законодавства, порядок користування жилим приміщенням, що належить на праві спільної часткової власності, може бути встановлений у випадку, якщо такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у жилому приміщенні, а також з урахуванням їх часток у праві власності.

Як встановлено судом між сторонами існують напружені відносини, про що ствердила суду як позивач, так і у відзиві не заперечила відповідач, зазначивши про негативні емоції позивачки, внаслідок чого спільне користування ними усіма жилими примішення квартири може призвести до їх загострення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відносини, які склались між сторонами, та відсутність домовленості щодо порядку користування жилими приміщеннями, суд приходить до висновку про необхідність встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 .

Виходячи з розміру житлової площі та кількість власників житла, позивачам припадає 9,775 кв.м. із житлової площі, яка становить 39.1. кв.м. Зважаючи на кількість кімнат (3) та їх площу (11,9 кв.м., 10,2 кв.м. та 17 кв.м.), суд приходить до висновку про можливість встановлення такого порядку користування, який є варіантом, що найбільш наближено відповідатиме розмірам житлової площі належної сторонам та інтересам сторін, саме позивачам у користування слід виділити кімнату, позначену в технічному паспорті під літ.6, площею 10.2 кв.м., відповідачам кімнати під літ. 3 площею 11.9 кв.м., та під літ. 7, площею 17.0 кв.м. Залишити в спільному користуванні кухню під літ. 2 площею 9.1. кв.м., коридор під літ. 1 площею 11, 9 кв.м., ванну кімнату під літ. 8 на площею 0.8 кв.м. та в квартирі 1.5 кв.м., балкон під літ. 9 плошею 1.1. кв.м.

Так, ОСОБА_5 просила стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно зі ст.137 ч.2 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката,в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу ,повязану зі справою, включаючи підготовку до ї їрозгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так як суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивачів, підстав для стягнення із останніх витрат на правову допомогу не має.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути солідарно на користь позивачів судовий збір в розмірі 4088, 16 грн.

Керуючись ст. ст.12,13,81,89,141,263 265 України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Визначити частки співвласників у праві спільної власності, визнавши за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 1/6 частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 за кожним.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кімнату під літ. 6 площею 10.2 кв.м., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 кімнати під літ. 3 площею 11.9 кв.м. та під літ. 7 площею 17.0 кв.м., залишити в спільному користуванні кухню під літ. 2 площею 9.1 кв.м., коридор під літ. 1 площею 11.9 кв.м, ванну кімнату під літ. площею 2.8 кв.м., вбиральню під літ. 4 площею 1.3 кв.м., кладови під літ.8 на балконі площею 0.8 кв.м. та в квартирі площею 1.5 кв.м., балкон під літ. 9 площею 1.1 кв.м.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 4088, 16 грн. на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачі: ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Ванівський Ю.М.