Номер провадження: 22-ц/813/4560/22
Справа № 495/8779/17
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Прийомової О.Ю. 25 вересня 2018 року у м. Білгород-Дністровський Одеської області, -

встановила:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, у якому просила суд: визнати за ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_3 право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0731 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за цією ж адресою, та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 літ. «О», загальною площею 165,3 кв.м., житловою площею 103 кв.м., який складається з двох поверхів, у т.ч. на першому поверсі: коридору 1-1, площею 13,0 кв.м., коридору 1.2, площею 4,6 кв.м., санвузлу 1,3, площею 3,4 кв.м., кухні 1,4, площею 8,5 кв.м., коридору 1,5, площею 11,4 кв.м., житлової кімнати 1,6, площею 11,7 кв.м., житлової кімнати 1,7, площею 18,5 кв.м., житлової кімнати1,8 площею 9,0 кв.м., всього по першому поверху загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., на другому поверху: сходи 2,9, площею 4,2 кв.м., житлової кімнати 2-10, площею 8,4 кв.м., душу 2.11, площею 1,8 кв.м., туалету 2.12, площею 1,6 кв.м., коридору -2.13, площею 4,8 кв.м., житлової кімнати 2.14, площею 9,1 кв.м., житлової кімнати 2.15, площею 11,2 кв.м., житлової кімнати 2.16, площею 11,5 кв.м., житлової кімнати 2.17, площею 7,8 кв.м., житлової кімнати 2.18, площею 7,7кв.м., житлової кімнати 2.19, площею 8,1 кв.м., житлової кімнати 2.20, площею 9,0 кв.м., всього по другому поверху загальною площею 85,2 кв.м., житловою площею 63,8 кв.м,, навісу літ «о», убиральні-душу літ «П», літньої кухні літ. «Р», та споруд № 5,7-10, зареєстрованого 15.01.2013 року реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області за ОСОБА_3 , та на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0731 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що з 04.06.1994 року по теперішній час вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Позивач зазначала, що, знаходячись у шлюбі, вони з чоловіком, у 1998 році почали будівництво нового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Завершили будівництво вказаного житлового будинку у 2009 році.

Право власності на побудований житловий будинок було зареєстровано на ім`я чоловіка, ОСОБА_3 , він же отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 165,3 кв.м., житловою площею 103 кв.м.

Крім того, на праві власності за чоловіком ОСОБА_3 зареєстрована земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0731 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №023262.

Між сторонами склались непрості відносини, і тому, щоб не залишитись з дітьми без належного майна, посилаючись на ст. 60 СК України, ОСОБА_2 просила її позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 165,3 кв.м., житловою площею 103 кв.м., який складається з двох поверхів, у т.ч. на першому поверсі: коридору 1.1, площею 13,0 кв.м., коридору 1.2, площею 4,6 кв.м., санвузлу 1,3, площею 3,4 кв.м., кухні 1.4, площею 8,5 кв.м., коридору 1,5, площею 11,4 кв.м., житлової кімнати 1,6, площею 11,7 кв.м., житлової кімнати 1,7, площею 18,5 кв.м., житлової кімнати 1.8 площею 9,0 кв.м., всього по першому поверху загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., на другому поверху: сходи 2.9, площею 4,2 кв.м., житлової кімнати 2.10, площею 8,4 кв.м., душу 2.11, площею 1,8 кв.м., туалету 2.12, площею 1,6 кв.м., коридору -2.13, площею 4,8 кв.м., житлової кімнати 2.14, площею 9,1 кв.м., житлової кімнати 2.15, площею 11,2 кв.м., житлової кімнати 2.16, площею 11,5 кв.м., житлової кімнати 2.17, площею 7,8 кв.м., житлової кімнати 2.18, площею 7,7кв.м., житлової кімнати 2.19, площею 8,1 кв.м., житлової кімнати 2.20, площею 9,0 кв.м., всього по другому поверху загальною площею 85,2 кв.м., житловою площею 63,8 кв.м,, навісу літ «о», убиральні-душу літ «П», літньої кухні літ. «Р», та споруд № 5,7-10 та земельну ділянку площею 0,0731 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:026:0327, спільною сумісною власністю подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 літ. «О», загальною площею 165,3 кв.м., житловою площею 103 кв.м., який складається з двох поверхів, у т.ч. на першому поверсі: коридору 1.1, площею 13,0 кв.м., коридору 1.2, площею 4,6 кв.м., санвузлу 1,3, площею 3,4 кв.м., кухні 1.4, площею 8,5 кв.м., коридору 1,5, площею 11,4 кв.м., житлової кімнати 1,6, площею 11,7 кв.м., житлової кімнати 1,7, площею 18,5 кв.м., житлової кімнати 1.8 площею 9,0 кв.м., всього по першому поверху загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., на другому поверху: сходи 2.9, площею 4,2 кв.м., житлової кімнати 2.10, площею 8,4 кв.м., душу 2.11, площею 1,8 кв.м., туалету 2.12, площею 1,6 кв.м., коридору -2.13, площею 4,8 кв.м., житлової кімнати 2.14, площею 9,1 кв.м., житлової кімнати 2.15, площею 11,2 кв.м., житлової кімнати 2.16, площею 11,5 кв.м., житлової кімнати 2.17, площею 7,8 кв.м., житлової кімнати 2.18, площею 7,7 кв.м., житлової кімнати 2.19, площею 8,1 кв.м., житлової кімнати 2.20, площею 9,0 кв.м., всього по другому поверху загальною площею 85,2 кв.м., житловою площею 63,8 кв.м,, навісу літ «о», убиральні-душу літ «П», літньої кухні літ. «Р», та споруд № 5,7-10 та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0731 га , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:026:0327.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 літ. «О», загальною площею 165,3 кв.м., житловою площею 103 кв.м., який складається з двох поверхів, у т.ч. на першому поверсі: коридору 1.1, площею 13,0 кв.м., коридору 1.2, площею 4,6 кв.м., санвузлу 1,3, площею 3,4 кв.м., кухні 1.4, площею 8,5 кв.м., коридору 1,5, площею 11,4 кв.м., житлової кімнати 1,6, площею 11,7 кв.м., житлової кімнати 1,7, площею 18,5 кв.м., житлової кімнати 1, 8 площею 9,0 кв.м., всього по першому поверху загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., на другому поверху: сходи 2.9, площею 4,2 кв.м., житлової кімнати 2.10, площею 8,4 кв.м., душу 2.11, площею 1,8 кв.м., туалету 2.12, площею 1,6 кв.м., коридору -2.13, площею 4,8 кв.м., житлової кімнати 2.14, площею 9,1 кв.м., житлової кімнати 2.15, площею 11,2 кв.м., житлової кімнати 2.16, площею 11,5 кв.м., житлової кімнати 2.17, площею 7,8 кв.м., житлової кімнати 2.18, площею 7,7 кв.м., житлової кімнати 2.19, площею 8,1 кв.м., житлової кімнати 2.20, площею 9,0 кв.м., всього по другому поверху загальною площею 85,2 кв.м., житловою площею 63,8 кв.м,, навісу літ «о», убиральні-душу літ «П», літньої кухні літ. «Р», та споруд № 5,7-10 та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0731 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:026:0327.

Вказане судове рішення було оскаржене у апеляційному порядку ОСОБА_3 , однак, ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород -Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2018 року.

Крім того, рішення суду першої інстанції оскаржено у апеляційному порядку ОСОБА_1 , який не приймав участі у розгляді справи. Останній у апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, а саме: позивачу ОСОБА_2 (з якою проживає молодша дитина) виділити 2/5 частини спільного майна подружжя, а відповідачу ОСОБА_3 (з яким проживають дві старші дитини) - виділити 3/5 частини спільного майна подружжя.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, на думку апелянта, останній має законне право на користування будинком, який було поділено між його батьками оскаржуваним судовим рішенням.

Сторони про розгляд справи на 21 червня 2022 року були сповіщені належним чином.

17.06.2022 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про перенесення розгляду справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Як встановлено судом першої інстанцій, 04.06.1994 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_1

Від шлюбу у них народилось троє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 9-11).

Під час перебування сторін у шлюбі, 09.03.1998 року на 30 сесії ХХІІ скликання Затоківська селищна рада винесла рішення № 21, згідно якого дозволено ОСОБА_3 будівництво житлового будинку (розміром в плані 6.0*8.0 м) по АДРЕСА_1 (а.с. 12).

24.07.2012 року було виготовлено декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

15.01.2013 року ОСОБА_3 отримав на своє ім`я свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 165,3 кв.м., житловою площею 103 кв.м.

Згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідач на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.01.2013 року зареєстрував своє право особистої приватної власності на спірний житловий будинок у встановленому законом порядку.

Також матеріалами справи встановлено, що 29.11.2013 року Затоківською селищною радою було винесено рішення № 1613 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості ) гр. ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ».

17.04.2014 року Затоківською селищною радою було винесено рішення, згідно якого внесено зміни в рішення Затоківської селищної ради № 1613 від 29.11.2013 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості ) гр. ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 »: - пункт 2 рішення викладено в редакції: «2. Передати гр. ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0731 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:026:0327, як новосформовану та зобов`язати його здійснити відповідні заходи щодо оформлення та реєстрації права на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку».

На підставі вказаних документів, ОСОБА_3 одержав державний акт на право приватної власності на землю серії ІV ОД № 023262, а також зареєстрував своє право особистої приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0731 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:026:0327 у встановленому законом порядку, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч.1 ст.61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, вказана норма встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого за час шлюбу.

Крім того, для визнання речей, набутих під час шлюбу, об`єктами спільної сумісної власності подружжя не має значення, на ім`я кого з них оформлено це майно.

Як вбачається з матеріалів справи, за час перебування позивача і відповідача у зареєстрованому шлюбі був збудований та введений в експлуатацію житловий будинок АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0731 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:026:0327.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що вищевказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п.п. 22 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких обставин, виходячи із приписів діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки у сенсі розуміння ч.1 ст.70 СК України частки майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя мають бути рівними.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що останній має законне право на користування будинком, який було поділено між його батьками, оскаржуваним судовим рішенням, і відповідно має право на апеляційне оскарження вказаного судового рішення є необґрунтованими, оскільки апелянтом не надано жодного належного доказу щодо порушення рішенням суду по поділ майна подружжя його прав на користування вказаним житловим будинком.

При цьому, ОСОБА_1 не позбавлений передбаченого законом права щодо захисту свого порушеного права шляхом пред`явлення відповідного позову до суду першої інстанції.

Щодо вимог прохальної частини апеляційної скарги про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 наступним шляхом: позивачу ОСОБА_4 (з якою проживає молодша дитина) виділити 2/5 частини спільного майна подружжя, а відповідачу ОСОБА_3 (з яким проживають дві старші дитини) - виділити 3/5 частини спільного майна подружжя, то вони є безпідставними, оскільки, згідно положень ч. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що ОСОБА_1 не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2018 року про поділ майна подружжя, - порушило права та інтереси скаржника, який не є учасником спірних відносин, які виникли між сторонами поділ майна подружжя.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскільки правовідносини, з приводу яких ухвалено оскаржуване рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2018 року, виникли виключно між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 з приводу визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя, позовні вимоги до скаржника - ОСОБА_1 не заявлялися та судом не вирішувалися, апеляційний суд констатує, що питання про права, свободи, інтереси та обов`язки останнього судом у цій справі не розглядалося та не вирішувалось, що є підставою для закриття апеляційного провадження за його скаргою. Таким чином, право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в цій справі у ОСОБА_1 - відсутнє.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом, жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Згідно п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 362, ст. ст. 367, 368, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Прийомової О.Ю. 25 вересня 2018 року у м. Білгород-Дністровський Одеської області, закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе