БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1071/22
Провадження № 2/497/405/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.,

секретаря судового засідання Деревенського І.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування заборони відчуження об`єкту нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким скасувати арешт квартири під АДРЕСА_1 , накладений Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 02 жовтня 2009 року, реєстраційний № 9112446, на підставі ухвали Болградського районного управління юстиції в Одеській області від 30 вересня 2009 року по справі №2-ц-1253.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Болградського районного суду Одеської області по справі № 2-ц-94/2010 від 26 травня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна, яке набрало законної сили 27.06.2010 року, проведено розподіл нерухомого майна, та визнано право власності за кожним із подружжя на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . При зверненні до суду з позовом про розподіл майна, позивач ОСОБА_2 надала суду клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, у тому числі на квартиру АДРЕСА_1 .

Так, ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 23.06.2010 року по справі № 2-ц-94/2010 частково скасовано арешт на майно, накладений ухвалою суду по справі № 2-ц-1253/2009 від 30.09.2009 року, однак в переліку майна відсутня розподілена ОСОБА_1 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт постановою державного виконавця, підстава обтяження: ухвала Болградського районного суду Одеської області по справі № 2-ц-1253, від 30.09.2009 року.

Наявний арешт на належне позивачу майно, перешкоджає реалізувати його право розпорядження цим майном.

Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 24.06.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд на 20.07.2022 року о 13:00 годині (а.с.22), про що повідомлено сторін по справі (а.с.23).

У судове засідання призначене на 20.07.2022 року:

Позивач будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, не прибув, на адресу суду подав заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с.31).

Відповідач ОСОБА_2 до суду також не прибула, про час та місце проведення судового розгляду повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства, на адресу суду поштовим зв`язком надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.24-26, 27-30).

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Судом встановлено, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 26 травня 2010 року по справі № 2-ц-94/2010, було проведено розподіл майна подружжя, в тому числі квартири АДРЕСА_2 та за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано право власності на цю квартиру в рівних частках, по 1/2 частки за кожним. Рішення набрало законної сили 27.06.2010 року (а.с.10-11).

Також у цій справі, ухвалою судді від 30.09.2009 року забезпечено позовні вимоги, шляхом накладення арешту, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.12).

В подальшому ухвалою судді від 23.06.2010 року по вищезазначений цивільній справі на підставі звернення відповідача ОСОБА_1 було частково скасовано ухвалу від 30.09.2009 року, а саме накладений арешт, але у переліку майна з якого скасовується накладений арешт, відсутня квартира за вищевказаною адресою (а.с.13).

При звернені позивача до державного реєстратора було виявлено, що у відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна міститься запис про арешт квартири АДРЕСА_1 , тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9112446, підстава обтяження: ухвала 2-ц-1253 від 30.09.2009 року, Болградський райсуд, державний виконавець А.С.Симончук, власник: ОСОБА_1 , заявник: Відділ державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції. Відповідно до інформаційної довідки з реєстру №299589613, сформованої 15.02.2022 року державним реєстратором Нікіта І.В., вбачається, що на квартиру АДРЕСА_1 до цього часу накладений арешт, що становить заборону відчуження цього нерухомого майна (а.с.14).

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статей 391, 396ЦК передбачено, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до п.2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено такий спосіб поновлення порушеного права, як скасування на підставі рішення суду запису про проведену державну реєстрацію обтяження речових прав.

Відповідно до ч. 2 ст.19 названого Закону - державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна та заборону вчинення будь яких інших дій пов`язаних ним, а тому вбачається, наявність порушення прав позивача, як власника майна щодо реалізації свого права, зокрема, права володіння та користування майном.

Частиною 2 ст. 30 ЦПК України передбачено, що позови про зняття (скасування) арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наявність арештів нерухомого майна, є порушенням наведених вище прав власника майна, гарантованих йому державою Україна.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Таким чином, враховуючи те, що позовні вимоги у цивільній справі в ході якої було застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру була розглянута, рішення суду набрало законної сили, необхідність арешту квартири відпала, а інших способів захисту прав відповідача немає, крім звернення з позовом про зняття арешту, тому вимоги позивача у цій справі є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Крім того, частинами 7, 9, 10 ст.158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи; у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування заборони відчуження об`єкту нерухомого майна задовольнити.

Припинити та скасувати арешт квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , накладений відділом державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції, державним виконавцем Симончуком А.С. на підставі ухвали судді Болградського районного суду Одеської області від 30 вересня 2009 року, 2-ц-1253, реєстраційний номер обтяження 9112446, зареєстровано обтяження 02.10.2009 року Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, власник: ОСОБА_1 .

Виключити відомості про зазначену заборону з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.В.Кодінцева