СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/26329/21

пр. № 2/759/1679/22

27 червня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Стеблецького В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Києві в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.АЙ" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

18.11.2021 р. до Святошинського районного суд м. Києва надійшов зазначений позов. Позовні вимоги мотивовані позивачем тим, що він у період з 01.06.2020 року по 02.08.2021 року працював на посаді фінансового директора в ТДВ "СК "Ю.Ес.АЙ" та 02.08.2021 р був звільнений відповідно до наказу № 209-К у зв`язку із скороченням чисельності штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Станом на дату звільнення утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 221 246,00 грн., а саме: за червень 2021 року - 50 466,84, липень 2021 року - 49 700,00, серпень 2021 року - 121 079,16 грн. На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі з червня 2021 р. по серпень 2021 р. у в сумі 221 246,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 138 867,72 гривень.

Ухвалою суду від 30.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін (а.с.15-16).

У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів у справі, проти постановлення заочного рішення не заперечував (а.с.36).

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток як за фактичним місцем знаходженням так і за юридичною адресою, відзив на позов не надав (а.с.26-27, 31, 34).

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Суд, розглянувши справу, дослідивши матеріали справи та письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Судом встановлено, що позивач у період з 01.06.2020 року по 02.08.2021 року працював на посаді фінансового директора ТДВ "СК "Ю.Ес.АЙ" (а.с.7 - копія трудової книжки).

02.08.2021 р. ОСОБА_1 був звільнений відповідно до наказу № 209-К у зв`язку із скороченням чисельності штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.8).

Як вбачається з довідки ТОВ "СК "Ю.Ес.АЙ" ОСОБА_1 нараховано заробітну плату за: червень 2021 р. у розмірі 40 625,80 грн., липень 2021 р. - 40 008,50 грн., серпень 2021 р. - 97 468, 72 грн. (а.с.9-11). Дані суми належать до виплати з врахуванням вирахувань війського збору та податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до статті 110 КЗпП України, частини першої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. При цьому наявність підпису посадової особи та печатки на них зазначеними нормами не вимагається.

Як стверджував позивач станом на дату звільнення 02.08.2021 з ним не було проведеного повного розрахунку, протилежного суду не надано.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів, які б спростовували відомості щодо нарахованої позивачу заробітної плати за червень-серпень 2021 року, які зазначені в розрахунках заробітної плати , наданих позивачем до суду.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду першої інстанції документів ні про нараховану позивачу заробітну плату за червень-серпень 2021 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі, та оскільки розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, суд виходить з наданих позивачем доказів та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі (сум, які належали позивачу від підприємства на день звільнення).

Також суд зазначає, що на підтвердження існуючої заборгованості з виплати заробітної плати позивачем суду були надані розрахунки заробітної плати, в яких зазначені суми до виплати, тобто після утримання сум податків і обов`язкових платежів.

Суд зазначає, що позивачем заборгованість по заробітній платі, яку він просить стягнути зазначена без вурахування утриманих сум податків і обов`язкових платежів.

Отже, оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за червень-серпень 2021 року у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі на його користь за червень-серпень 2021 року в розмірі 178103,02 грн. (40625,80+40008,50+97468,72).

Стаття 117 КЗпП України визначає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При цьому, суд бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-788цс16 від 14 грудня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів, зазначено, що невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати.

Згідно з пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з розрахунку позивача ним взято період затримки виплати заробітної плати з 02.08.2021 р по 03.11.2021 р., що становить 44 робочі дні.

Згідно надано позивачем розрахунку середньоденна заробітна плата становить 2276,52 грн. Відповідач вказаного розрахунку не оспорював, а тому вказаний розрахунок береться судом до уваги, оскільки позивачем він здійснений правильно. Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правової позиції Верховного Суду України (у справі 6-144ц13), не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачу який звільнений з 02.08.2021 року, було не виплачено заробітної плати, тобто затримка при розрахунку, та згідно заявлених меж позовних вимог складає 61 робочий день. Двома останніми календарними місяцями роботи є червень 2021 року, та липень 2021 року, та як заявляє позивач було відпрацьовано за ці місяці 44 дні, протилежного суду не надано. З довідки вбачається, що за червень 2021 року, та липень 2021 року позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 50466,84 грн. та 49700,00, відповідно, а всього за два місяці, що передували звільненню 100166,84 грн. Відтак, середньоденна заробітна плата позивача становила 2276,52 грн. (100166,84 грн. : 44 дні).

Також, слід наголосити, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Час затримки відповідно до матеріалів справи та в заявлених межах позивачем, становить з 03.08.2021 року (наступний після звільнення день) по 03.11.2021 року (в заявлених межах), кількість робочих днів за визначений період часу складає 61 день, а отже, середній заробіток за час затримки, який підлягає сплаті позивачу становить 138867,72 грн. (2276,52 грн. х61 день) з утриманням з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Враховуючи, що судом встановлено порушення трудового законодавства та законних прав позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. п.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 221 246,00 грн., при цьому судовий збір не сплачувався. Позовна вимога в цій частині задоволена в розмірі 178103,02 грн.

Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені в розмірі 178103,02 грн. з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1781,00 грн. (1% ціни позову).

Окрім того позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та за дану вимону сплачено судовий збір в розмірі 1388,68 грн. (1% ціни позову). Позовні вимога в цій частині задоволена в повному обсязі. Отже, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 115-117 КЗпП України, ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264,265, 268, 280, 352 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.АЙ" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки при звільненні,- задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.АЙ" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 178 103 (сто сімдесят вісім тисяч сто три) грн. 02 коп. без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.АЙ" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 138 867 (сто тридяцять вісім тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 72 коп. з утриманням з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.АЙ" на користь держави судовий збір у розмірі 1781 (одна тисяча сімсот вісімдесят одна)) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.АЙ" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1388 (одна тися триста вісімдесят вісім) грн. 68 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Святошинський районний суд м. Києва.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Зазначити дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.АЙ" юридична адреса: м. Київ, вул. Г.Сталінграду, 4, корпус 6А, .

Суддя Н.Д. Бабич