Номер провадження 2/225/232/2022
Єдиний унікальний номер судової справи 225/7503/21
Дзержинський міський суд Донецької області
27 липня 2022 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі
головуючого-судді Челюбєєва Є.В.,
за участю секретаря Панасенко Г.Ю.,
Адвокат Молчанова Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування заявлених вимог зазначила наступне.
01 червня 2021 року Позивач передав в борг Відповідачу 3000,00 (три тисячі) гривень, про що свідчить письмова розписка, написана власноручно Відповідачем.
У відповідності до умов цієї розписки Відповідач зобов`язався повернути запозичені кошти Позивачу до 05 серпня 2021 року.
Відповідач дані кошти 05 серпня 2021 року не повернув. Телефон його вимкнений. Від спілкування відмовляється. На усні звернення Позивача з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору.
Станом на день подачі позовної заяви Відповідач не віддав борг, чим порушив виконання свого зобов`язання.
На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 3000,00 грн., а також понесені позивачем судові витрати.
Провадження у справі відкрито 22.12.2021.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала заяву розглянути справу за її відсутності.
Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Відзив на позов відповідачем не поданий.
Беручи до уваги, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочно на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідив надані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.
Тлумачення частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з розпискою ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Дзержинським МВ УМВС від 05 березня 1997 року, адреса проживання: АДРЕСА_3 позичив у ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 3000,00 грн., які зобов`язався повернути до 05.08.2021.
За доводами позивача розписка написана власноруч ОСОБА_2 , доказів зворотнього суду не надано.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 3 ст.12 ЦПК, частинами 1 та 5 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Позивачем на підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачу надана засвідчена належним чином копія розписки.
З огляду на наведене суд приходить до висновку, що відповідач дійсно взяв у позивача гроші в сумі 3000,00 грн. у борг, зі строком їх повернення до 05.08.2021, проте у порушення взятих на себе зобов`язань та зазначених норм закону відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.
Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.
Таким чином, встановивши, що долучена до матеріалів справи копія розписки (без дати) про отримання коштів відповідачем у позивача, є належним і допустимим доказом виникнення боргового зобов`язання, цей договір позики сторони уклали відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, та що вказана розписка є не лише підтвердженням укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та відсутні будь-які докази виконання відповідачем боргового зобов`язання за даною розпискою суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 3000,00 грн.
Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17 зроблено правовий висновок, що втручання суду у відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Окрім того, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст. 12, 13 ЦПК України відповідно, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
З аналізу зазначених положень закону вбачається, що виключно за клопотанням сторони суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у разі доведення стороною неспівмірності витрат.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до наданого договору про надання правничої (правової) допомоги №03/11/21 від 04.11.2021, розрахунку витрат на правову допомогу по договору правової допомоги №03/11/21 від 04.11.2021, квитанції до прибуткового касового ордера б/н від 09.11.2021, акту наданих послуг по договору про надання правової допомоги №03/11/21 від 04.11.2021, складеного від 09.11.2021, позивачем сплачено адвокату 3000,00 грн. за такі види професійної правничої допомоги: надання консультації по суті питань, складання позовної заяви про стягнення боргу, формування, засвідчення та подання позовної заяви до суду.
Враховуючи викладені обставини справи, а саме те, що позивач був вимушений звертатися за правничою допомогою, витрачаючи на це грошові кошти, враховуючи, що справа не представляє значної складності, справа розглядалась за відсутності учасників справи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості (сума боргу за позикою склала 3000,00 грн.), за надання правничої допомоги адвокатом Молчановою Н.В. на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 має бути стягнуто 3000,00 грн.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У матеріалах справи наявний дублікат квитанції про сплату позивачем судового збору у розмірі 908,00 грн. за подання до суду позову. Оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого позивачем судового збору, а саме 908,00 грн.
Керуючись ст.ст.12,81,263-265,341,342 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області від 05 березня 1997 року) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) суму боргу за позикою в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області від 05 березня 1997 року) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області від 05 березня 1997 року) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв