Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/639/22

19 липня 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

за участю представника позивача, адвоката - Гураша М.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка, Тетіївського району, Київської області, таким, що втратив право на користування житлом в житловому будинку АДРЕСА_1 , і належить їй на праві приватної власності, а також зняти його з реєстрації в даному житловому будинку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. Не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Відповідач по справі ОСОБА_2 в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Крім того, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало.

Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд.

Вказаний факт стверджується договором дарування домоволодіння, укладеним 29.12.1976 року, згідно якого батько позивача ОСОБА_3 передав йому безоплатно у власність, а позивач прийняв в дар вказане домоволодіння. Даний договір посвідчений державним нотаріусом ІІ Надвірнянської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Квас М.С. і зареєстрований в реєстрі за № 1318 (а.с.8-9).

Після проведення ремонту на підставі рішення виконавчого комітету Делятинської селищної ради за № 144 від 27.06.1995 року позивачу Делятинською селищною радою Надвірнянського району, Івано-Франківської області 09.01.2008 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на вищевказане домоволодіння серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 255086367 від 30.04.2021 року належне позивачу подароване домоволодіння зареєстроване в даному реєстрі, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240, номер запису про право власності 41777181 (а.с.11).

Також, право власності на належне позивачу домоволодіння зареєстроване в ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом за № 17301978 від 09.01.2008 року, реєстраційний номер 21684336, номер запису 834 в книзі 4 (а.с.12).

В даному належному позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності житловому будинку, крім неї, також зареєстровані: її дочка - ОСОБА_4 , 1978 року народження, її син ОСОБА_5 , 1984 року народження, її внучка ОСОБА_6 , 1996 року народження, її правнучка ОСОБА_7 , 2021 року народження, її правнук ОСОБА_8 , 2014 року народження, які проживають в ньому і на даний час, а також її колишній чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний факт стверджується довідкою, виданою адміністратором відділу ЦНАП Делятинської селищної ради за № 107 від 18.04.2022 року (а.с.7).

Шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений 13.10.1977 року у виконкомі Делятинської селищної ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 42 (а.с.13). Від шлюбу у них народилося двоє дітей, які на даний час досягли повноліття, однак зареєстровані і проживають в належному позивачу домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

Подружнє життя позивача з відповідачем не склалося і з 2002 року вони стали проживати окремо. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.03.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення 01.04.2013 року набрало законної сили (а.с.14).

Колишній чоловік позивача відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований 24.01.1997 року в належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку АДРЕСА_1 .

З`ясовано також, що в 2002 році ОСОБА_2 залишив позивача разом з дітьми та виїхав на постійне проживання в Російську Федерацію, де фактично створив нову сім`ю.

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 18.04.2022 року, складеного депутатом Делятинської селищної ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області Кіщук В.М. вбачається, що відповідач ОСОБА_9 зареєстрований в належному позивачу домоволодінні АДРЕСА_1 , однак більше 15 років за даною адресою не проживає (а.с.6).

В судовому засіданні перевірено, що відповідач не оплачує комунальних послуг, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку та не приймає участі у спільному побуті, що порушує права позивача як власника житлового будинку.

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , показання яких логічні та послідовні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості.

Отже, судом достовірно встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 .

Доведено також і ту обставину, що в даному житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який не проживає у ньому без поважних причин більше п`ятнадцяти років, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку та не приймає участі у спільному побуті.

Реєстрація відповідача у вказаному житловому будинку створює незручності для позивача у здійсненні користування будинком, зокрема, позивач не має можливості отримати субсидії по комунальних послугах, тощо.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку у відповідності до ст.405 ЦК України.

Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що протягом тривалого часу відповідачем не вживалися будь-які заходи для збереження за собою права на користування житлом, а тому він втратив на нього право, оскільки тривала відсутність сталася без поважних на те причин.

З огляду на всі зазначені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст.391, 405 ЦК України такеруючись ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, ст.ст.280-282, ст.289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка, Тетіївського району, Київської області, таким, що втратив право на користування житлом в житловому будинку АДРЕСА_1 , і належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і зняти його з реєстрації в даному житловому будинку.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 21.07.2022 року.

у.