Справа № 755/918/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народився син - ОСОБА_5 . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року з відповідача були стягнути аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обґрунтовуючи стягнення додаткових витрат на дитини у заявленому розмірі, позивач зазначає, що дитина навчається у школі де плата за навчальний рік складає 82800,00 грн. Також, позивач вимушена була найняти репетитора вартість якого в місяць складає 3300,00 грн. Окрім того, позивач понесла витрати на закупівлю необхідних речей для навчання в загальному розмірі 30 521,54 грн. Спільний син сторін ОСОБА_6 має проблеми здоров`я, йому було поставлено діагноз «міопія обох очей з астигматизмом», тому на лікування Позивачем вже було витрачено 21738,14 гривень, та в подальшому щомісячні витрати на подальше лікування, корекцію та профілактику складатимуть близько 2800,00 грн. Отже, підсумовуючи викладене та підраховуючи всі витрати, що були вже сплаченні позивачка, на момент звернення для захисту своїх прав та прав дитини з вказаною позовною заявою фактично витратила вже на утримання, лікування та розвиток додаткових здібностей дитину загальну суму 107 409,68 гривень, а отже сума 53704,84 гривень, що заявлена в позовній вимозі - є половина він загальної суми фактично понесених додаткових витрат на дитину Позивачкою.

24 травня 2022 року відповідачем був поданий відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Щодо навчання сина у приватному навчальному закладі, то відповідач зазначає, що позивач в односторонньому порядку було прийнято рішення про дороговартісне навчання та відповідач не в змозі забезпечити оплату половину вартості в даному навчальному закладі. Щодо всіх платіжних документів, що містяться в матеріалах справи, відповідач зазначив, що вони не підтверджують того, що такі витрати були здійснені саме на користь сина ОСОБА_5 . Вимога позивачки щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 8500,00 грн щомісячно починаючи з 19 січня 2021 року до досягнення дитиною повноліття фактично відноситься до предмету спору пов`язаного зі зміною розміру стягнення на утримання дитини і не відповідає предмету спору, який полягає у стягненні додаткових витрат на утримання дитини, а не збільшенні раніше нарахованих чи їх зміні. У відзиві відповідач також просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу.

31 травня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якому на позовних вимогах наполягає в повному обсязі та просить їх задовольнити. З приводу заперечень відповідача викладених у відзиві пояснила наступне. Так, як вказано вище в позовній заяві позивачка в шлюбі носила прізвище відповідача « ОСОБА_7 », а після розірвання шлюбу вона повернула своє дівоче прізвище « ОСОБА_8 ». У відповідності до змісту довідки отриманої від акціонерного банку «Укргазбанк» від 23.05.2022 року №5-2/121/2022 «міжнародні платежі картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 належать до одного рахунку НОМЕР_3 відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК» на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )...в 2019 року до Банку було надано дані про зміну прізвища ОСОБА_3 (попереднє прізвище ОСОБА_10 ), дані було внесено до програмного комплексу, але не було замінено картки, тому в розрахункових документах мало місце відображення власника карткового рахунку ОСОБА_11 ». Отже, враховуючи викладене, ще раз звертаю увагу суду, на те що всі платежі, в платіжних документах були здійснені на позивачем особисто, а всі зауваження сторони відповідачів про те, що певні платіжні документи начебто не відповідають якимось нормам, чи формам, а також те, що начебто вчиненні не позивачем - є необґрунтованими та зазначеними з однією метою - ухилитись від належного утримання спільної дитини. Також відповідно до наданих до матеріалів позовної заяви медичної документації встановлено, що за рекомендаціями лікарів, малолітньому ОСОБА_6 потрібне подальше лікування хвороби очей та коригування зору, що знову ж таки понесе за собою додаткові витрати, що ляжуть на плечі позивачки, які й на даний час є дуже важкою ношею для останньої. вимога позивача, щодо стягнення половини додаткових витрат з відповідача які фінансуються наперед для лікування дитини ОСОБА_6 та розвитку додаткових здібностей останнього в розмірі 8500 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття є цілком обґрунтованою наданими до матеріалів справи підтверджуючих документів що вказаних витрат та безпосередньо можливостей самого Відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити в повному обсязі.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_5 батьками якого записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В подальшому, 04 вересня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Суд при розгляді позову виходить з того, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Виходячи зі змісту положень статті 185 СК України можна дійти висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов та їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, то суду необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини, підтвердити витрати, пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь або інструментів та вказати періодичність їх придбання. Або ж якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.

Звертаючись до суду з позовом, позивач в своїй позовній заяві вказує, що нею був укладений договір з приватним навчальним закладом «Лінгвістична гімназія» де плата за навчальний рік складає 82 800,00 гривень, чеки на покупку речей для навчання на загальну суму 30 521,54 грн та витрати на лікування очей у розмірі 21 738,14 грн.

Натомість, суд не може погодитися з твердженнями позивача з приводу стягнення додаткових витрат пов`язаних з навчанням в приватній школі та придбанні речей необхідних для навчання, оскільки нормами матеріального права передбачено, що додатковими витратами є витрати, які викликані необхідністю таких витрат та є особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В своєму відзиві відповідач зазначив, що позивач не погоджувала з відповідачем питання щодо навчання їхньої спільної дитини у приватній школі, більше того, не обговорювання питання вартості такого навчання.

Дане обґрунтування також стосується придбання всіх інших речей необхідних для навчання та речей особистого вжитку (одяг, взуття та ін.)

Однак, що стосується витрат пов`язаних з лікуванням очей сина ОСОБА_6 , корекцією та профілактикою суд зазначає наступне.

Так, на підтвердження понесених витрат пов`язаних з лікуванням хвороби очей позивачем була надана квитанція на суму 1628,60 грн на придбання оправи для окулярів, лінзи та їх встановлення (передоплата), квитанція на суму 2 000,00 грн залишок суми по придбанню окулярі, лінзи та їх встановлення та рахунок на оплату від 23 серпня 2021 року на суму 100,00 грн. за підбір окулярів.

Аналізуючи зазначене, суд в приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача половини розміру додаткових витрат пов`язаних з лікуванням їхнього сина ОСОБА_6 на суму 1864,00 гривень. Оскільки позивачем було доведено факт понесених додаткових витрат та що такі витрати безпосередньо пов`язані з хворобою дитини ОСОБА_5 .

Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на майбутнє щомісячно у розмірі 8500,00 грн, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної позовної вимоги, оскільки позивачем не надано суду доказів, що саме в зазначеному розмірі вона буде нести додаткові витрати на дитину ОСОБА_6 .

Щодо посилань на те, що відповідач спроможний надавати такі кошти, то суд не бере дану обставину до уваги, оскільки під час вирішення судом питання про стягнення додаткових витрат, в першу чергу, суд повинен перевірити факт понесених таких витрат, якими обставинами вони викликані та чи вони за своєю природою є додатковими витратами.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини частково на суму 1864, 00 грн., що дорівнює половині витрат, які позивач понесла на лікування хвороби очей сина ОСОБА_5 . В іншій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження обставин справи.

Керуючись ст. 51 Конституції України, Законом України «Про охорону дитинства», п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, ст.ст. 141, 150, 180, 181, 185 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 206, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 1864 грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18 липня 2022 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.О. Яровенко