Дата документу 19.07.2022 Справа № 317/2309/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/2309/21 Головуючий у 1 інстанції: Громова І.Б.
Провадження № 22-ц/807/1271/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 17 січня 2022 року у справі за позовом Приватного підприємства «ТЮН» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області, про визнання договору оренди землі недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року ПП «ТЮН» звернулось до суду з позовом з вказаним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЗП № 124812 який виданий 31.07.2006 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0027, загальною площею 5,7901 га, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

22.05.2011 року між підприємством та ОСОБА_3 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який 17.11.2011 року зареєстрований у Відділі Держкомзему у Запорізькому районі Запорізької області у книзі записів державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок вчинено запис за № 00735, строк дії договору до 31.12.2021 року включно.

30.06.2021 року керівник підприємства звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області з приводу проведення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 22.05.2011 року за вимогами зміненого законодавства, натомість 02.07.2021 року у вказаній дії було відмовлено, оскільки існують суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме: зареєстровано договір оренди від 18.02.2021 року на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0027, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав.

Вважало, що договір оренди землі від 18.02.2021 року, укладений між відповідачами, є таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки договірні відносини у позивача виникли з 22.05.2011 року та які діють до теперішнього часу, крім того, відповідач ОСОБА_3 виявила бажання й надалі продовжувати з підприємством договірні відносини з приводу оренди земельної ділянки, було укладено додаткову угоду від 24.07.2019 року, договір від 11.01.2021 року, земельна ділянка, яка належить на праві власності ОСОБА_3 продовжує перебувати саме у в користуванні підприємства, оспорюваний договір укладений ще під час дії договору оренди земельної ділянки від 22.05.2011 року.

На підставі зазначеного просило визнати недійним договір оренди земельної ділянки, укладений 18.02.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 5,7901 га, кадастровий номер :04:002:0027, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 17 січня 2022 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 18.02.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 5,7901 га, кадастровий номер :04:002:0027, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПП «ТЮН» суму сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про те, що на час ухвалення рішення суду договір оренди земельної ділянки від 22.05.2011 року припинив дію, оскільки додаткова угода від 24.07.2019 до договору є неукладеною та не зареєстрованою, та посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 01.04.2020 року у справі № 610/1030/18, та позицію Верховного Суду викладену в постанові від 18.06.2019 року у справі № 812/778/17, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

ПП «ТЮН» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що оскаржуваний договір укладений з порушенням вимог ЦК України та Закону України «Про оренду землі», додаткова угода від 24 липня 2019 року була укладена з дотриманням вимог закону, дії щодо припинення первинного договору не вчинялись.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЗП № 124812, який виданий 31.07.2006 року Запорізьким районним відділом земельних ресурсів, кадастровий номер :04:002:0027, ОСОБА_3 , є власником земельної ділянки загальною площею 5,7901 га, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області (а.с.12).

Матеріалами справи підтверджено, що 22.05.2011 року між Приватним підприємством «ТЮН» та ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,7901 га. (далі - Договір оренди земельної ділянки), яка належить ОСОБА_3 (а.с.9-11).

Згідно з п. 13.1 Договору оренди земельної ділянки договір укладено на десять років, тобто до 2021 року з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, договір оренди є чинним до 31 грудня останнього року оренди.

Таким чином, Договір оренди, укладений 22.05.2011 року між Приватним підприємством «ТЮН» та ОСОБА_3 на строк 10 років, діє до 31 грудня 2021 року.

17.11.2011 року Договір оренди земельної ділянки був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Запорізькому районі Запорізької області у книзі записів державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок вчинено запис за № 00735, що підтверджується засвідчувальним написом на зворотній стороні договору (а.с.11 зворот).

Згідно з Актом прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) за Договором оренди земельної ділянки від 22.05.2011 року ОСОБА_3 передала ПП «ТЮН» земельну ділянку за кадастровим номером :04:002:0027 (а.с.13).

Відповідно до Відомостей про виплату орендної плати за земельний пай на виконання зобов`язань за Договором оренди земельної ділянки ПП «ТЮН» сплатило ОСОБА_3 : за 2018 рік - 14 000,00 грн.; за 2019 рік - 20 000,00 грн.; за 2020 рік - 8050,00 грн. та 8050,00 грн.

24.07.2019 року Додатковою угодою до Договору оренди земельної ділянки від 22.05.2011 року, укладеною між ОСОБА_3 та ПП «ТЮН», сторонами внесено зміни до пункту 13.1 та пункту 9.1 (а.с.70). Підпис у Додатковій угоді відповідачкою ОСОБА_3 не оскаржувався.

Пункт 13.1 Договору оренди земельної ділянки викладено в наступній редакції: Термін дії договору оренди земельної ділянки до 31.12.2031 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити його дію на той же самий термін.

Судом також встановлено, що 18.02.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0027, загальною площею 5,7900 га строком на 7 років та підписаний Акт приймання-передачі земельної ділянки (а.с.41-45).

Зазначений договір був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.02.2021 року, що підтверджується витягом № 245387188 від 22.02.2021 року.

02.07.2021 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Ткаліч В.О. відмовила ПП «ТЮН» у державній реєстрації права оренди землі на земельну ділянку кадастровий номер :04:002:0027, у зв`язку з реєстрацією права оренди землі на зазначену ділянку на підставі договору від 18.02.2021 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 59060960 від 02.07.2021 року (а.с.15).

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

За приписами ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленій формі.

Підпунктом 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За положеннями ст.ст.204, 629 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У передбаченому законом порядку Договір оренди земельної ділянки від 22 травня 2011 року, який укладений між ОСОБА_3 та ПП «ТЮН», недійсними не визнавався, а отже в силу ст.ст.204, 629 ЦК України є правомірним і обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів дозволяє суду зробити висновок про те, що Договір оренди земельної ділянки від 22.05.2011 року, укладений між ПП «ТЮН» та ОСОБА_3 , є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків та має зобов`язальний характер.

Закон України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини.

За приписами ст. 17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладання договору оренди від 22.05.2011 року), передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем в строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладання договору оренди від 22.05.2011 року) встановлено, що договір оренди землі набирає чинності з дня його державної реєстрації.

Обов`язковість державної реєстрації договору оренди землі встановлена також і ст. 20 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Договір оренди землі 22.05.2011 р., укладений між ПП «ТЮН» та ОСОБА_3 , відповідає вимогам законодавства, що діяло на час його укладання, пройшов державну реєстрацію, а відтак є чинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, викладені у ст. 203 ЦК України. Згідно вимог зазначеної статті:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 статті 215 визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладання Договору оренди від 22.05.2011 р.) орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що оспорюваний Договір оренди земельної ділянки від 18.02.2021 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , є таким, що порушує права позивача щодо користування земельною ділянкою, суперечить нормам Цивільного та Земельного кодексів України та Закону України «Про оренду землі» в частині забезпечення принципів непорушності, правомірності та обов`язковості договорів оренди землі, які укладені з дотриманням необхідних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що Додаткова угода не була належним чином зареєстрована в Державному реєстрі не спростовують висновків суду щодо порушення прав позивача та наявності підстав для задоволення позову, оскільки на час звернення до суду з позовом (06 липня 2021 року (а.с.1), дія Договору оренди, укладеного між ПП «ТЮН» та ОСОБА_3 ще не закінчилась.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 17 січня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 липня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: М.С.Гончар

І.В. Кочеткова