Справа № 495/9545/21
№ провадження 2/495/1044/2022
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
21 липня 2022 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого - одноособово судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Мельник Ю.В.,
справа №495/9545/21,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання біржового договору дійсним та визнання права власності,-
Позивач ОСОБА_1 19.11.2021 року звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 , про визнання біржового договору дійсним та визнання права власності, просить суд: визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1100/Б, від 16.10.1997 року, укладений у Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі та зареєстрований на Одеській товарній біржі в "Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю", зареєстрований Білгород-Дністровським МБТІ 24.12.1997 року, між позивачем та відповідачем - дійсним та визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1101/Б укладений 16.10.1997 року у Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі та зареєстрований на Одеській товарній біржі в "Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю", зареєстрований Білгород-Дністровським МБТІ від 30.12.1997 року - дійсним та визнати за позивачем право власності на гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ..
Стислий виклад позиції позивача
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.10.1997 року між ним, з однієї сторони та відповідачем ОСОБА_2 , з другої сторони на Одеській товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1100/Б, щодо продажу квартири АДРЕСА_1 .
Вказаний договір був зареєстрований в у КП «Білгород-Дністровському БТІ», запис в реєстраційній книзі № 180, реєстр № 4.
Одночасно, 16.10.1997 року у Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі позивач уклав з ОСОБА_2 договір № 1101/Б купівлі-продажу нерухомого майна гаража по АДРЕСА_2 , кооператив «Південний».
Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований у МБТІ 30.12.1997 року, реєстрова книга № 2, реєстровий номер 171.
Позивач вказує, що усі істотні умови договору, що відображені у підписаних ними договорах купівлі-продажу сторонами були виконані.
При цьому, ним було сплачено повну вартість квартири та гаражу, він відразу зареєструвався у придбаній квартирі, провів капітальний ремонт квартири та гаражу, користується квартирою та гаражем з дня їх придбання до теперішнього часу.
В свою чергу, відповідач не бажає посвідчити договори нотаріально, посилаючись на вже давно проведеній угоді та тому факті, що квартира та гараж і так є власністю ОСОБА_1 , яким останній користується понад 24 років.
Позивач вказує, що оскільки він вклав свої грошові кошти на придбання вказаного нерухомого майна квартири і гаражу, зареєстрував договори у Білгород-Дністровському МБТІ, володіє і користується квартирою і гаражем 24 роки, зареєстрований в квартирі з 1998 року разом з сім`єю по теперішній час, провів декілька разів капітальний ремонт, сплачує усі комунальні платежі, тому відповідно до Конституції України та норм ЦК України є фактичним власником вказаного нерухомого майна.
З вказаних вище підстав, посилаючись на обов`язковості нотаріального посвідчення такого роду договорів, та з урахуванням того, що він не може іншим шляхом, ніж через суд, захистити своє право власності на придбане майно, він і звернувся до суду з даним позовом.
Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі
Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням позовні вимоги задовольнити, розглянувши справу у їх відсутність.
Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду не відома.
Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ухвали Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 липня 2022 року, суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України.
Фактичні обставини, встановлені судом
Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що дійсно 16.10.1997 року ОСОБА_2 , з однієї сторони та ОСОБА_1 , з іншої, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив квартиру, загальною площею 59,50 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .
Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1100/Б від 16.10.1997 року, укладений та зареєстрований в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі.
Підтвердженням факту виникнення права власності у ОСОБА_1 на придбану квартиру, є реєстрація договору купівлі-продажу в КП «Білгород-Дністровського БТІ» на праві приватної власності 24.12.1997 року в реєстровій книзі № 180 за реєстровим № 4, що підтверджується реєстраційним посвідченням.
Крім того, згідно листів КП «Білгород-Дністровське БТІ» № 1535 від 06.12.2021 року та від 05.01.2022 року за №12 повідомлено, що станом на 31.12.2012 року власником квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_1 на підставі договору № 1100/Б купівлі-продажу від 16.10.1997 року, який було зареєстровано Білгород-Дністровським МБТІ 24.12.1997 року в реєстровій книзі № 180 за реєстровим № 4.
З матеріалів справи також вбачається, що 16.10.1997 року ОСОБА_2 , з однієї сторони та ОСОБА_1 , з іншої, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив гараж, загальною площею 18,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 років СРСР/, кооператив «Південний».
Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірний гараж є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1101/Б від 16.10.1997 року, укладений та зареєстрований в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі.
Підтвердженням факту виникнення права власності у ОСОБА_1 на придбаний гараж, є реєстрація договору купівлі-продажу в КП «Білгород-Дністровського БТІ» на праві приватної власності 30.12.1997 року в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 171, що підтверджується реєстраційним посвідченням.
Судом встановлено, що сторони повністю виконали умови договорів, позивач передав відповідачу обумовлену п. 5 договорів купівлі-продажу грошову суму, а відповідач звільнив квартиру та гараж.
24.12.1997 року ОСОБА_1 виготовив технічний паспорт на придбану квартиру, а 30.12.1997 року на придбаний гараж.
Нормативне обґрунтування.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК України, 1963 року.
Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами.
Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 227 ЦК України, 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 20.07.2001 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі.
Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.
В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Зі змісту договору №4893 від 20.07.2001 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Одеській Товарній біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.
У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:
а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;
б) якщо її учасниками є члени біржі;
в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Оцінка аргументів сторін, висновки суду
Таким чином, враховуючи вищевикладене, а саме те, що згода щодо усіх істотних умов договору, укладеного на Одеській товарній біржі сторонами правочину була досягнута в момент укладання договорів, що є підставою для визнання договорів купівлі-продажу № 1100/Б від 16.10.1997 року та № 1101/Б від 16.10.1997 дійсним, прийнявши до уваги і те, що нотаріально посвідчити договір наразі не надається можливим, іншого способу захистити права позивача, окрім як в судовому порядку не вбачається можливим, а отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання біржового договору дійсним та визнання права власності є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 41, 42, 47, 227, 241, 242 ЦК України (в ред. 1963 року), ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265,280 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання біржового договору дійсним та визнання права власності - задовольнити.
Визнати договір № 1100/Б купівлі продажу нерухомого майна від 16.10.1997 року, укладений між ОСОБА_2 , з однієї сторони та ОСОБА_1 , з іншої, укладений на Одеській товарній біржі, зареєстрований Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 24.12.1997 року в реєстровій книзі № 180 за реєстровим № 4 дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 , що в цілому складається з: 1-коридор, 2,3,6 жилих кімнат, 4-кухні, 5- санвузла.
Визнати договір № 1101/Б купівлі продажу нерухомого майна від 16.10.1997 року, укладений між ОСОБА_2 , з однієї сторони та ОСОБА_1 , з іншої, укладений на Одеській товарній біржі, зареєстрований Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 30.12.1997 року в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 171 дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж, загальною площею 18,4 кв.м., розташований по АДРЕСА_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення складений 21 липня 2022 року.