ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/597/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

сторін:

представника апелянта Гураля Р.В.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Чапаєвої Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/12407/16 за апеляційною ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2022 року (постановлену суддею Ромазаном В.В., повний текст якої складено 12 травня 2022 року) в справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Департамент фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації про поворот виконання вироку суду в частині вирішення цивільного позову,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про поворот виконання вироку суду в частині вирішення цивільного позову.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилався на те, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2020 року частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого 15546.35 грн. на відшкодування матеріальної та 40000 грн. - моральної шкоди, завданих унаслідок кримінального правопорушення. Також, задоволено цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Департаменту фінансів ТОДА та стягнуто з ОСОБА_4 на користь обласного бюджету для перерахування Департаменту фінансів ТОДА 6600 грн. витрат на лікування потерпілого від злочину. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2020 року в частині стягнення моральної шкоди змінено, зменшено розмір відшкодування моральної шкоди до 15000 грн. В решті - вирок суду залишено без змін. Розпорядженням державного виконавця №63466522 від 18 листопада 2020 року грошові кошти в сумі 44769.98 грн., що надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №607/12407/16-к, виданого 20 лютого 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, перераховано в сумі 40546.35 грн. на користь ОСОБА_1 . Крім цього, 12 січня 2021 року ОСОБА_4 перераховано Тернопільському міському відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 7410.00 грн. у виконавчому провадженні №64043371, стягувачем у якому є Департамент фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації. Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2020 року відносно ОСОБА_4 змінено. В задоволенні цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації про стягнення з ОСОБА_4 витрат на лікування потерпілого від злочину відмовлено. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 залишено без розгляду, у зв`язку із подачею позивачем клопотання.

У зв`язку з наведеним просив суд в порядку повороту виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2020 року, у справі №607/12407/16-к, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 40546.35 грн. та стягнути з Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 6600 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2022 року заяву задоволено частково.

У порядку повороту виконання рішення суду, стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 10000 грн. У решті вимог заяви, відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду в частині вирішення вимог, в задоволенні яких відмовлено, ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних відносин ч.1 ст. 445 ЦПК України, оскільки гіпотеза вказаної статті вказує, що вона поширюється виключно у разі скасування судового рішення за нововиявленими чи виключними обставинами. Звертає увагу на те, що ухвала Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації про стягнення з ОСОБА_4 витрат на лікування потерпілого від злочину та якою залишено без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 , постановлена за наслідками апеляційного перегляду, а не перегляду за нововиявленими чи виключними обставинами.

У зв`язку з наведеним просить суд ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2022 року в частині від відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 30546.35 грн., стягненні з Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 6600.00 грн. в порядку повороту виконання вироку скасувати та ухвалити в даній частині нове рішення, яким заяву ОСОБА_4 задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу від сторін по справі до суду не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Гураль Р.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Заінтересована особа ОСОБА_1 та його представник адвокат Чапаєва Г.М. проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2020 року в справі №607/12407/16-к, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_4 обов`язки. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 задоволено частково та стягнено із ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_1 15546.35 грн. на відшкодування матеріальної, а також 40000 грн. - моральної шкоди, завданих унаслідок кримінального правопорушення, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_1 процесуальні витрати на правову допомогу на загальну суму 10000 грн. Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Департаменту фінансів ТОДА про стягнення з ОСОБА_4 витрат на лікування потерпілого від злочину задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь обласного бюджету для перерахування Департаменту фінансів ТОДА 6 600 грн.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2020 року в частині стягнення моральної шкоди змінено, зменшено розмір відшкодування моральної шкоди до 15000 грн. В решті вирок суду залишено без змін.

На підставі Розпорядження державного виконавця №63466522 від 18 листопада 2020 року грошові кошти в сумі 44769.98 грн., що надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №607/12407/16-к, виданого 20 лютого 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, перераховано в сумі 40546.35 грн. на користь ОСОБА_1 .

Згідно квитанції № 0.0..2 від 12 січня 2021 року ОСОБА_4 перераховано Тернопільському міському відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 7410.00 грн. у виконавчому провадженні №64043371.

На підставі розпорядження державного виконавця №64043371 від 14 січня 2021 року грошові кошти в сумі 7 410 грн., що надійшли 12 січня 2021 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №607/12407/16-к, виданого 30 листопада 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, перераховано в сумі 6600 грн. на користь департаменту фінансів Тернопільської ОДА.

Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року скасовано та направлено справу на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2020 року відносно ОСОБА_4 змінено. В задоволенні цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації про стягнення з ОСОБА_4 витрат на лікування потерпілого від злочину відмовлено. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 залишено без розгляду, у зв`язку із клопотанням позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За загальним правилом, передбаченим у ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 569/15646/16-ц.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З матеріалів справи убачається, що питання про стягнення на користь потерпілого моральної шкоди вирішувалося в рамках кримінального судочинства у порядку передбаченому КПК України, шляхом подачі цивільних позов відповідно до ст. 128 КПК України і частково виконані.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що після скасування вироку, яким задоволено цивільні позови питання, пов`язані з виконанням вироку, у тому числі повороту виконання вироку в частині цивільного позову, повинні вирішуватися в порядку, передбаченому ст. 534, 537 КПК України, а не в порядку цивільної юрисдикції. Тому заява про поворот виконання вироку в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_1 та прокурора в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації прийняті до розгляду й розглянуті судом першої інстанції в порядку цивільного судочинства безпідставно.

Отже в даному випадку мав місце не новий рогляд справи в порядку цивільного судочинства, а вирішення питання на стадії виконання вироку.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що спір у цій справі за суб`єктним складом учасників та характером правовідносин підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилково висновку, що заяву про поворот виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2020 року, у справі №607/12407/16-к, слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частин першої, другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції не вірно встановив правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та розглянув в порядку цивільного судочинства справу, яка підлягає розгляду у порядку кримінального судочинства, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України та частини першої статті 377 цього Кодексу, із роз`ясненням позивачу, на виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 367, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстації,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Департамент фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації про поворот виконання вироку суду в частині вирішення цивільного позову закрити.

Роз`яснити заявнику, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції кримінального судочинства та що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови він може звернутися до Тернопільського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 18 липня 2022 року.

Головуючий

Судді