Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Дехти Р.В., за участі секретаря судового засідання Зюркевич В.В, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті кривий Ріг, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Наталії Іванівни, Державного реєстратора Шмідт Наталі Миколаївни, Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речового права та визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

05 грудня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Наталії Іванівни, Державного реєстратора Шмідт Наталі Миколаївни, Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речового права та визнання права власності на нерухоме майно.

В позовній заяві позивач зазначив, що 18 грудня 2007 року між АКБ «Тас-комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за умовами якого він отримав 40000 доларів США на строк до 17 грудня 2037 року. Кредитні кошти з цільовим призначенням для придбання нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 .

18 грудня 2007 року укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

У жовтні 2019 року дізнався, що державним реєстратором Шмідт Н.М. Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації», прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТовариствОМ з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Вважає, що діє державного неказенними що порушують його права та законні інтереси.

У позовній заяві позивач, враховуючи уточнення до позову, просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, яким проведена реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТовариствОМ з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»;

-скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТовариствОМ з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»;

-визнати (відновити) за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

-стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 12 грудня 2013 року про відкриття провадження по справі, прийнято до розгляду позовну заяву. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання по справі на 14-00 годину, 17 лютого 2020 року.

Ухвалою суду від 21 червня 2022 року, закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду по суті на 21 липня 2022 року о 13 годині 00 хвилин.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, своєю заявою просив суд розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» своєю заявою просив суд залишити позов без розгляду.

Відповідачі Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Пахомова Наталії Іванівна, Державний реєстратор Шмідт Наталія Миколаївна, Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялися про дату та час розгляду справи.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано 16 вересня 2019 року за ТовариствОМ з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», підстава виникнення права власності: повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотечний договір від 18.12.2007 року, видавник Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Пахомова Н.І., реєстр відправки цінної кореспонденції, кредитний договір від 18.12.2007 року, сторони: ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що позивач станом на 16 вересня 2019 року був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується матеріалами справи.

В судовому засіданні судом встановлено, що сторони по справі не надали судові належних та допустимих доказів, що квартира АДРЕСА_1 перебувала у власності позивача ОСОБА_1 та є предметом відповідного іпотечного договору за валютним кредитом.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» 18 грудня 2007 року укладено кредитний договір, предметом якого є надання грошових коштів в кредит в доларах США розмірі сорок тисяч доларів США.

Відповідно до статті 1 цього Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону № 898-IV станом на 18 грудня 2007 року передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У цьому випадку умовами іпотечного договору від 23 квітня 2008 року, зокрема підпунктом 16.7.1 пункту 16.7 договору іпотеки, передбачено, що іпотекодержатель має право, доки він залишається власником заставної, з метою задоволення своїх вимог і в порядку, передбаченому пунктом 22 цього договору, звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, (що діява станом на 16 вересня 2019 року) підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Враховуючи наданні докази, суд дістається висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речового права та визнання права власності на нерухоме майно не підлягають задоволенню, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довів, про те, що квартира площею 76,3 кв.м за адресою: квартири АДРЕСА_1 , використовується позивачем як місце постійного проживання, враховуючи ту обставину, що станом на 16 вересня 2019 року та на дату ухвалення судового рішення, позивач був зареєстрований та проживав за наступною адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується позивачем у своїх заявах та копією паспорта позивача, а тому квартира, що є предметом іпотеки може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, що діяв станом на 16 вересня 2019 року, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем, як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 18 грудня 2007 року, укладеного в іноземній валюті.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Наталії Іванівни, Державного реєстратора Шмідт Наталі Миколаївни Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речового права та визнання права власності на нерухоме майно, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст складено 22 липня 2022 року.

Суддя: Р. В. Дехта