Провадження № 22-ц/801/1352/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 рокуСправа № 127/26671/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Рибчинського В.П., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/26671/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1, Військової частини НОМЕР_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Квартирно - експлуатаційного відділу м. Житомира про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Бевз Оксани Іванівни на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2022 року про закриття провадження, яка постановлена суддею Дерновою В.В. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 23 червня 2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1, Військової частини НОМЕР_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Квартирно - експлуатаційного відділу м. Житомира про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Просив суд: 1. визнати протиправними дії житлової комісії військової частини НОМЕР_2 в знятті з квартирного обліку ОСОБА_1 з порушенням процедури зняття військовослужбовця з квартирного обліку в зв`язку з переміщенням військовослужбовця по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (іншу місцевість).

2. визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1, оформлене протоколом від 20 липня 2021 року №76 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 липня 2021 року №141 «Про зарахування на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1» в частині зарахування на квартирний облік підполковника ОСОБА_1 в загальну чергу з 20 липня 2021 року, в першочергову чергу, як учасника бойових дій з 20 липня 2021 року.

3. зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 зарахувати підполковника ОСОБА_1 на квартирний облік з дати першочергового зарахування на квартирний облік за попереднім місцем проходження військової служби, а саме з 27 лютого 2004 року в загальній черзі та з 09 червня 2016 року в першочерговій черзі, як учасника бойових дій.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2022 року провадження у справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а не цивільного судочинства.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - Бевз О.І. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, не враховано правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-14цс16. Таким чином, просила ухвалу суду про закриття провадження скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Бевз О.І. просила розгляд апеляційної скарги здійснювати у її відсутність, зазначивши, що апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Командир військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2. просив також розгляд апеляційної скарги здійснювати у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції частково не відповідає зазначеним вимогам.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції, виходив з того, що позови діючих та колишніх військовослужбовців стосовно забезпечення житлових прав, у тому числі, оскарження рішень житлово-побутових комісій військових частин, установ та організацій, підлягають розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а предметом спору є забезпечення житлових прав військовослужбовця.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службовою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, Статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Наведені норми права передбачають, що військова служба належить до служби публічної.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок вчинення відповідних дій та прийняття рішень житловими комісіями військових частин та КЕВ врегульований Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380.

Отже, у спірних правовідносинах відповідачі у межах та у порядку, встановленому Інструкцією, наділені повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачами права на соціальну гарантію, надану їм в силу особливого статусу військовослужбовця.

У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (провадження № 14-62цс20) Велика Палата Верховного Суду з метою забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про забезпечення житлових прав діючих та колишніх військовослужбовців відступила від висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, вказавши, що спори про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).

Оскільки у справі, що переглядається, спір стосується проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а саме забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, а відповідачі у цих правовідносинах виконують публічно-владні управлінські функції, спір, що виникли між сторонами, є адміністративно-правовими, а тому така справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 308/1213/18, від 24 листопада 2021 року у справі № 461/5225/19, від 27 жовтня 2021 року у справі № 266/3935/20, від 11 жовтня 2021 року у справі № 750/6370/19, від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи із практики застосування вищенаведених норм права Верховним Судом, спір, який виник між сторонами, підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Посилання в апеляційній скарзі на правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-14цс16 не заслуговує на увагу, оскільки 08 червня 2022 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 362/643/21 прийшла до висновку, що для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів з приводу проходження військової служби (зокрема щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності, пов`язаних із реалізацією внаслідок проходження публічної (військової) служби соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями), Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі № 752/5881/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 488/1176/14-а, від 20 вересня 2018 року у справі № 815/2551/15, від 23 січня 2019 року у справі № 806/5217/15, від 13 лютого 2019 року у справі № 826/19681/16, від 24 квітня 2019 року у справі № 494/1234/17, від 4 вересня 2019 року у справі № 826/17556/16, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі № 127/15109/18 і від 24 вересня 2021 року у справі № 748/303/20, а також у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2139цс15 і від 2 березня 2016 року у справі № 6-14цс16.

Велика Палата зробила висновок, що спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, пов`язаних із реалізацією соціальних гарантій забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей жилими приміщеннями, належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не виконав вимоги ч.1 ст.256 ЦПК України.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про доповнення резолютивної частини ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2022 року наступним абзацом «роз`яснити позивачеві, що розгляд цього спору віднесено до юрисдикції адміністративного суду». В іншій частині ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 3756 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Бевз Оксани Іванівни задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2022 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини ухвали доповнити реченням: «Роз`яснити позивачеві, що розгляд цього спору віднесено до юрисдикції адміністративного суду».

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Рибчинський В.П.

Стадник І.М.