РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року

м. Харків

справа № 638/471/22

провадження № 2/638/3242/21

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Суркової М.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

треті особи: Приватний нотаріус Київо-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна; Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

17 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до Акціонерного товариства «Перший Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (), був укладений кредитний договір GP-5335066.

06 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. було відкрите виконавче провадження № 66400718 по стягненню з неї, ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» (), заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 70189,11 грн.

Виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса № 49134 від 24 травня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.

Вважає, що виконавчий напис № 49134 від 24 травня 2021 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок - неправомірне відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вказаного напису.

Чи надавалась відповідачем виписка з особового рахунку невідомо, так як зі змісту виконавчого напису нотаріуса взагалі не вбачається, що до заяви про вчинення виконавчого напису нотаріуса додавались будь-які документи.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Тобто, на час вчинення оспорюваної нотаріальної дії - вчинення виконавчого напису, нотаріус керувався незаконним та не чинним нормативним актом, а саме пунктом 2 розділу другого Постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що є достатні правові підстави вважати виконавчий напис № 49134 від 24 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., незаконним та таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Визнано справу малозначною. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. Призначити судове засідання у справі.

Повідомлено сторін по справі по дату, час та місце проведення судового засідання.

Клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено частково.

Витребувано від приватного нотаріуса Києво-Святошиського районного нотаріального округу Грисюк О.В. належним чином засвідчені копії нотаріальної справи стосовно вчинення виконавчого напису № 49134 від 24 травня 2021 року.

Витребувано від приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. належним чином засвідчені копії виконавчого провадження № 66400718 з приводу вчинення виконавчого напису № 49134 від 24 травня 2021 року.

Роз`яснено приватному нотаріусу Києво-Святошиського районного нотаріального округу Грисюк О.В., приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Ярмоленку О.В., що відповідно до частини сьомої-дев`ятої статті 84 ЦПК України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Встановлено строк виконання ухвали до 15 лютого 2022 року.

У судове засідання позивачка не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином у встановленому законом порядку.

Просила розглянути справу за наявними матеріалами без повідомлення сторін.

Відповідач та треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином у встановленому законом порядку.

09 травня 2022 року електронною поштою представник AT «Перший український міжнародний банк» Є.М. Височин подав до суду заяву про визнання позовних вимог в порядку статті 206 ЦПК України.

Зазначив, що AT «Перший Український Міжнародний Банк» визнає позовні вимоги ОСОБА_1 до Банку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягненню з Банку судового збору за подання вказаної позовної заяви в розмірі 50 відсотків від суми, сплаченої позивачем при поданні позову, інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку частини першої ст. 142 ЦПК України. Просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з AT «Перший український міжнародний банк» 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

24 червня 2022 року електронною поштою представник AT «Перший

Український Міжнародний Банк» Є.М. Височин подав до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з AT «Перший український міжнародний банк» 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Розглянути справу без участі представника Банку за наявними в справі матеріалами.

Зазначив, що розгляд справи призначено на 09:30 год. 29 червня 2022 року. На додаток до заяви Банку від 16 лютого 2022 року № КНО-44.2.6/2 вказав, що AT «Перший український міжнародний банк» повністю визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення з Банку 50 відсотків судового збору.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (), був укладений кредитний договір GP-5335066.

06 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. було відкрите виконавче провадження № 66400718 по стягненню з неї, ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» (), заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 70189,11 грн.

Виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса № 49134 від 24 травня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти висновків, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, у абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», внесено зміни до Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто - Холдінг» проти України» (заява № 48553/99), а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 березня 2015 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року, яка набрала законної сили, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до пункту 4 статті 254 КАС України набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 24 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

В матеріалах справи відсутні та суду також не надано доказів, що укладений між банком та позивачем кредитний договір був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Таким чином, оскільки в момент вчинення виконавчого напису 24 травня 2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно з підпунктами 1.1.-1.3 п. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду.

Таким чином, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють безспірну заборгованість на підставі документів, затверджених Переліком, зазначений перелік документів є вичерпним, та у разі надання стягувачем документів не передбачених Переліком, нотаріус відмовляє у вчинені виконавчого напису, стягнення такої заборгованості повинно здійснюватися виключно на підставі рішення суду.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами першою, третьою, четвертою статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета - заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Як свідчать матеріали справи, 06 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. було відкрите виконавче провадження № 66400718 по стягненню з неї, ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» (), заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 70189,11 грн.

Виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса № 49134 від 24 травня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.

Разом із цим, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує на те, що зі змісту виконавчого напису нотаріуса взагалі не вбачається, що до заяви про вчинення виконавчого напису нотаріуса додавались будь-які документи, в тому числі виписка з особового рахунку.

Вказаний виконавчий напис нотаріуса містить лише загальні суми боргу, що не підтверджуються відповідними проведеними банківськими розрахунками.

Проте позивачка із визначеними розрахунками заборгованості не згодна, вважає їх необгрунтованими, незаконними, таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Матеріали справи також не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання.

Ураховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, з дня виникнення права вимоги минув трирічний строк, за який провадиться стягнення, визначений у виконавчому написі, що суперечить умовам вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Наведене обставини свідчать про те, що заборгованість, стягнена з позивачки за виконавчим написом, є спірною, оскільки позивачкою така сума не визнається, а також законність підстав для її нарахування.

Водночас ухвала суду про витребування від приватного нотаріуса Києво-Святошиського районного нотаріального округу Грисюк О.В. належним чином засвідчених копій нотаріальної справи стосовно вчинення виконавчого напису № 49134 від 24 травня 2021 року, витребування від приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. належним чином засвідчених копій виконавчого провадження № 66400718 з приводу вчинення виконавчого напису № 49134 від 24 травня 2021 року не виконана.

Суду не надано відповідних документів на спростування доводів, зазначених позивачкою, якими вона обгрунтовує свої вимоги, зокрема матеріали нотаріальної справи, документи, які підтверджують безспірність вимог стягувача та на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис.

Таким чином, суду не надано доказів, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та відомостей щодо його погашення, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком є безспірними.

Суду не надано документів, з яких можливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем.

Ураховуючи, що заборгованість, стягнута за виконавчим написом не визнається позивачкою, відповідачем не доведено безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, та з дотриманням такої умови для винесення напису як безспірність заборгованості.

Крім того, суд бере до уваги, що 09 травня 2022 року електронною поштою представник AT «Перший Український Міжнародний Банк» Є.М. Височин подав до суду заяву про визнання позовних вимог в порядку статті 206 ЦПК України.

Зазначив, що AT «Перший Український Міжнародний Банк» визнає позовні вимоги ОСОБА_1 до Банку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягненню з Банку судового збору за подання вказаної позовної заяви в розмірі 50 відсотків від суми, сплаченої Позивачем при поданні позову (інші 50 відсотків судового збору повертаються Позивачу з державного бюджету в порядку частини першої ст. 142 ЦПК України. Просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з AT «Перший Український Міжнародний Банк» 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого Позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

24 червня 2022 року електронною поштою представник AT «Перший Український Міжнародний Банк» Є.М. Височин подав до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з AT «Перший Український Міжнародний Банк» 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого Позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Розглянути справу без участі представника Банку за наявними в справі матеріалами.

Зазначив, що розгляд справи призначено на 09:30 год. 29 червня 2022 року. На додаток до заяви Банку від 16 лютого 2022 року № КНО-44.2.6/2 вказав, що AT «Перший Український Міжнародний Банк» повністю визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення з Банку 50 відсотків судового збору.

Відповідно до положень частини четвертої статі 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Обставин того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено.

За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд доходить висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання позову відповідачем, відповідно до приписів частини першої статті 142 ЦПК України, з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та заяви про забезпечення позову, тобто у розмірі 744 (сімсот сорок чотири) грн 30 коп.

Інші 50 відсотків судового збору, тобто всього у розмірі 744 (сімсот сорок чотири) грн 30 коп., а саме: 496 грн 20 коп., сплаченого ОСОБА_1 в АТ Мегабанк при поданні позову відповідно до квитанції від 13 січня 2022 року, отримувач платежу - ГУК Харків обл/м. Харків Шевченк/22030101, поточний рахунок отримувача - UA0020653, ідентифікаційний код отримувача - 37874947, Установа банку - Казначейство України (ел. адм. подат), Код установи банку - 899998, Код бюджетної класифікації - 22030101, а також 248 грн 10 коп., сплаченого ОСОБА_1 в АТ Мегабанк відповідно до квитанції від 13 січня 2022 року, за заяву про забезпечення позову, отримувач платежу - ГУК Харків обл/м. Харків Шевченк/22030101, поточний рахунок отримувача - UA0020653, ідентифікаційний код отримувача - 37874947, Установа банку - Казначейство України (ел. адм. подат), Код установи банку - 899998, Код бюджетної класифікації - 22030101, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 265, 268, 268, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 49134 від 24 травня 2021 року, який вчинено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 744 (сімсот сорок чотири) грн 30 коп., судовий збір у розмірі 744 (сімсот сорок чотири) грн 30 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, .

Третя особа: приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна; адреса місцезнаходження: 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Європейська, б. 11, кв. 2.

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович, адреса місцезнаходження: 61001, м. Харків, пров. Поштовий, буд. 5.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 01 липня 2022 року.

Суддя В. М. Яковлева