Справа № 149/411/21
Провадження № 22-ц/801/1225/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 рокуСправа № 149/411/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №149/411/21 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в натурі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 червня 2022 року,яка постановлена суддею Гончарук-Аліфановою О.Ю.у Хмільницькому міськрайонному суді Вінницької області, повний текст складено 02 червня 2022 року,

в с т а н о в и в :

В провадженні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області перебуває зазначена цивільна справа.

13 травня 2022 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну предмету частини позовних вимог, яка мотивована тим, що оскільки згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 16 серпня 2021 року, введено в експлуатацію реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 з добудовою, яка являється предметом спору, добудова до квартири, яка була зроблена в період шлюбу сторін, не являється, на думку ОСОБА_1 істотним поліпшенням. Таким чином, просила стягнути з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію половини вартості добудови до перукарні, яка була збудована за час зареєстрованого шлюбу. В іншій частині позовні вимоги не змінювала.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 червня 2022 року заяву ОСОБА_1 про зміну предмету частини позовних вимог повернуто.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, виходив з того, що одночасна зміна предмета і підстав позову не допускається.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права. Просила ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції припустився надмірного формалізму та обмежив позивача у праві вільного розпорядження своїми правами щодо предмета спору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 червня 2022 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Право позивача змінити предмет чи підстави позову передбачене частиною 3 статті 49 ЦПК України. Відповідно до вказаної норми закону до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає право позивача змінити або предмет позову, або підстави позову. Тому одночасна зміна предмета позову та підстав позову прямо забороняється. Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Тому в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, а це за своєю суттю - уже новий позов. Саме у зв`язку із цим законодавцем було закріплено альтернативну зміну предмета чи підстав позову.

Згідно із нормами цивільного процесуального права, предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити рішення. Вказана дефініція дає правильне розуміння того, що позивач, звертаючись до суду, має матеріально-правову заінтересованість захистити своє право.

Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, які виступають доказами в справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Крім того, поряд із предметом і підставою позову виділяють окремий елемент позову - його зміст.

Під змістом позову розуміють вид (спосіб) судового захисту, що прямо передбачається законом (наприклад, стаття 16 ЦК України), з яким позивач звертається до суду.

Законодавець у частині 1 статті 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права й інтересу, а в частині 2 статті 16 ЦК України визначив орієнтовний перелік способів здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Таким чином, предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач; підстава позову - те, чим позивач обґрунтовує свої вимоги; зміст позову - це спосіб захисту порушеного права.

Таке ж розуміння елементів позову закріплено зокрема у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду».

Як вбачається з матеріалів справи, у справі об`єднано два позови ОСОБА_1 .

Зокрема, подана ОСОБА_1 заява про зміну частини позовних вимог стосується позовної вимоги заявленої в позові від 01 жовтня 2021 року.

Згідно первинної вимоги щодо спірної добудови, позивач просить суд виділити їй та визнати за нею право власності на будівельні матеріали, використані під час будівництва добудови до квартири АДРЕСА_2 . Підставою цієї вимоги зазначено, що на момент припинення шлюбних відносин добудова не була введена в експлуатацію, вказане майно відповідно до норм ст.331 ЦК України являється будівельними матеріалами.

З заяви ОСОБА_1 про зміну предмету частини позовних вимог вбачається, що остання просить стягнути з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію половини вартості добудови до перукарні. Підставою зазначеної позовної вимоги є те, що після розірвання шлюбу добудова була введена в експлуатацію, поліпшення нерухомого майна не являється істотним, тому ОСОБА_2 має право лише на грошову компенсацію.

Отже, у поданій заяві ОСОБА_1 змінено не лише предмет позову матеріальну вимогу, а й підставу позову в цій частині зміну обставин, на яких ґрунтується вимога ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в поданій заяві про зміну предмету частини позовних вимог ОСОБА_1 змінює предмет та підстави позовних вимог шляхом заявлення нових вимог про стягнення грошової компенсації, що є неприпустимим відповідно до норм статті 49 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що вона відмовилась від вимоги про виділення та визнання за нею права власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використанні під час будівництва добудови, не заслуговує на увагу, оскільки матеріали справи не містять відповідної ухвали суду про відмову від цих позовних вимог.

Зокрема, ОСОБА_1 не позбавлена права звернутись в суд з новим позовом.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані недоведеними та такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 липня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.