Головуючий у І інстанції Мікулін А.В.
Провадження №22-ц/824/5878/2022 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення з них у солідарному порядкузаборгованості за кредитним договором у розмірі 1 019 140,34 грн., посилаючись на те, що 11.10.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк» та став правонаступником всіх прав та зобов`язань АКІБ «Укрсиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №31-9Т9/09-2006И (реєстраційний номер №0), відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 20 000 (двадцять тисяч) дол. США, який зобов`язався повернути у повному обсязі в строк до 11.10.2013 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним вище кредитним договором, в цей же день 11.10.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 31-9Т9/09-2006И/2. Також, 11.10.2006 року було укладено договір поруки № 31-31-9Т9/09-2006И/1 між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 . Відповідно до умов договорів поруки поручитель зобов`язався відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань за кредитним договором №31-9Т9/09-2006И (реєстраційний номер №0).

Позивач у позові посилався на те, що кредитор виконав свої зобов`язання, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 20 000 (двадцять тисяч) дол. США.

08.12.2011 року ПАТ «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі і за вищевказаним договором, ПАТ «Дельта Банк».

Оскільки ОСОБА_2 не виконував належним чином зобов`язання за договором №31-9Т9/09-2006И, у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 37 217 дол. 18 цент. США, що згідно курсу НБУ станом на 12.12.2014 року еквівалентно 584 707 грн. 99 коп.

Станом на 12.08.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед позивачем становить 1 019 140,34 грн., яка складається з тіла кредиту - 376 525,04 грн., відсотків за користування кредитом - 476 303,25 грн., пені - 155 848,55 грн., суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 9 804,00 грн., суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам - 659,49 грн.

Оскільки у добровільному порядку заборгованість відповідачем погашена не була, позивач і просив суд стягнути з відповідачів, як солідарних боржників, заборгованість у вищевказаному розмірі.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 серпня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №31-9Т9/09-2006И від 11.10.2006 року в розмірі 1 019 140,34 грн.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 26 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Романцової Т.В. про перегляд заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 серпня 2016 року.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 через представника - адвоката Романцову Т.В. подала на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила заочне рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

Обґрунтовуючи скаргу, відповідач посилалась на те, що судом при ухваленні рішення не враховано того, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2011 року у справі №2-2052/11 за позовом ПАТ "Укрсиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості стягнуто з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №31-9Т9/09-2006И від 11.10.2006 року та договорами поруки №31-31-9Т9/09-2006И/1 та №31-31-9Т9/09-2006И/2 від 11.10.2006 року у розмірі 27 148,60 дол. США, що еквівалентно сумі 215 361 грн. 68 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту складає 17 618,05 доларів США, решта - заборгованість по процентам та пені.

Таким чином, судовим рішенням було достроково стягнуто суму боргу за кредитним договором №31-9Т9/09-2006И від 11.10.2006 року. Тобто, питання стягнення боргу за кредитним договором №31-9Т9/09-2006И від 11.10.2006 року було вирішено ще у 2011 році.

Проте, у 2015 році, зловживаючи своїми процесуальними правами, новий кредитор ПАТ "Дельта Банк" повторно звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за тим же кредитним договором №31-9Т9/09-2006И від 11.10.2006 року.

Тому, на думку апелянта, Ірпінський міський суд Київської області повинен був своєю ухвалою закрити провадження у справі, оскільки набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2011 року у справі №2-2052/11 з приводу спору за кредитним договором №31-9Т9/09-2006И від 11.10.2006 року, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Незаконним, на думку апелянта, є і нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, зважаючи на ту обставину, що попередній кредитор ПАТ «Укрсиббанк», звернувшись до Шевченківського районного суду м. Києва 11.03.2010 року з позовом про дострокове стягнення всієї суми боргу за кредитним договором №31-9Т9/09-2006И від 11.10.2006 року та договорами поруки №31-31-9Т9/09-2006И/1 та №31-31-9Т9/09-2006И/2 від 11.10.2006 року, змінив термін закінчення кредитування та строк повернення кредиту, тому банк та всі його правонаступники втратили право нараховувати проценти за кредитом після дати звернення з позовом до суду, адже право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18). На зазначене Ірпінський міський суд Київської області уваги не звернув та безпідставно стягнув відсотки, які були нараховані позивачем після першого звернення до Шевченківського районного суду м.Києва у 2010 році у справі №2-2052/11.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Романцова Т.В. апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11.10.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк» та став правонаступником всіх прав та зобов`язань АКІБ «Укрсиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №31-9Т9/09-2006И (реєстраційний номер №0), відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 20 000 (двадцять тисяч) дол. США, який зобов`язався повернути у повному обсязі в строк до 11.10.2013 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом (том 1, а.с.6-15).

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним вище кредитним договором, в цей же день 11.10.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 31-9Т9/09-2006И/2. Також, 11.10.2006 року було укладено договір поруки № 31-31-9Т9/09-2006И/1 між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 (том 1, а.с.17-19, 20-22). Відповідно до умов договорів поруки поручитель зобов`язався відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань за кредитним договором №31-9Т9/09-2006И (реєстраційний номер №0).

Відповідно до заяви від 11.10.2006 року ОСОБА_3 надала згоду на одержання ОСОБА_2 кредиту в Центрі іпотечного кредитування м. Києва АКІБ «УкрСиббанк» в сумі 20 000 (двадцять тисяч) дол. США на строк 84 місяця, 11,3% ставкою річних, та на передачу в іпотеку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1254 га. Також суд встановив, що відповідно до заяви від 11.10.2006 року ОСОБА_2 дав згоду на укладення договору поруки між ОСОБА_3 та позивачем за вказаним вище кредитним договором.

08.12.2011 року ПАТ «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі і за вищевказаним договором, ПАТ «Дельта Банк», позивачу по справі.

Судом у рішенні зазначено, що у зв`язку із неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 своїх обов`язків по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, за договором станом на 12.08.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 1 019 140,34 грн., яка складається з тіла кредиту - 376 525,04 грн., відсотків за користування кредитом - 476 303,25 грн., пені - 155 848,55 грн., суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 9 804,00 грн., суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам - 659,49 грн. (том 1, а.с.104-105).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, однак з такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про стягнення з відповідачів, як солідарних боржників, заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із порушення ними умов договору про надання споживчого кредиту, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню згідно вищенаведених правових норм.

Разом з тим, судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано тієї обставини, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2011 року у справі №2-2052/11 за позовом ПАТ "Укрсиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості стягнуто з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №31-9Т9/09-2006И від 11.10.2006 року у розмірі 27 148,60 дол. США, що за курсом НБУ станом на 16.11.2010 року становить 215 361 грн. 68 коп., судовий збір у розмірі 1 700,00 грн. та 120 грн. збору за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (том 3, а.с.13-14). Дане рішення, згідно відмітки на ньому, набрало законної сили 14.12.2011 року.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 вже стягнуто достроково заборгованість за договоромпро надання споживчого кредиту №31-9Т9/09-2006И від 11.10.2006 року у розмірі 27 148,60 дол. США. При цьому, вищевказана сума заборгованості згідно заяви АКІБ «Укрсиббанк» про уточнення позовних вимог, зробленої в рамках справи №2-2052/11, складалася із заборгованості за тілом кредиту - 17 618,05 дол. США, заборгованості по процентам - 7 307,67 дол. США, пені за прострочення сплати кредиту - 1 244,02 дол. США та пені за прострочення сплати процентів - 998,86 дол. США (том 3, а.с.23-25).

Оскаржуваним заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 серпня 2016 року з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк», як нового кредитора, за договором про надання споживчого кредиту №31-9Т9/09-2006И від 11.10.2006 року повторно стягнуто заборгованість за тілом кредиту - 17 618,05 дол. США та додатково нараховані після ухвалення рішення у 2011 році відсотки у розмірі 19 599,13 дол. США (том 1, а.с.16 Довідка про складові заборгованості).

Разом із тим, повторне стягнення з відповідачів заборгованості за тілом кредиту, вже стягнутої судовим рішенням, яке набрало законної сили, суперечить вимогам діючого цивільного законодавства та принципу добросовісності у правовідносинах, оскільки призводить до подвійної відповідальності позичальника перед кредитором, що є неприпустимим.

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача процентів, то і у цій частині судом першої інстанції допущено помилку, виходячи з наступного.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зважаючи на те, що зверненням у березні2010 року з позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості за договоромпро надання споживчого кредиту банк змінив строк виконання зобов`язання, він, як кредитодавець, а також його правонаступники, втратив право нараховувати передбачені договором проценти та штрафні санкції.

Відтак, незаконним та необґрунтованим є нарахування ПАТ «Дельта Банк», як новим кредитором, процентів та пені після ухвалення Шевченківським районним судом м. Києва рішення від 10.06.2011 року про дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитом, оскільки в такій ситуації права та інтереси кредитора забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, зважаючи на те, що суд першої інстанції допустив помилку, повторно стягнувши з відповідачів на користь позивача заборгованість по тілу кредиту та безпідставно нараховані позивачем відсотки та пеню згідно умов договору, строк виконання якого було змінено кредитором шляхом пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, рішення суду в частині вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №31-9Т9/09-2006И від 11 жовтня 2006 року у розмірі 1 019 140 грн. 34 коп. є помилковим та підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом при ухваленні рішення допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення про задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в частині задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №31-9Т9/09-2006И від 11 жовтня 2006 року у розмірі 1 019 140 грн. 34 коп. з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 . При цьому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки вона у скарзі порушує питання про скасування рішення і закриття провадження у справі. Разом з тим, підстав для закриття провадження, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у справі немає, оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2011 року ухвалене по справі між іншими сторонами (інший позивач) та з іншим предметом (відмінні сума заборгованості, її складові, а також період її нарахування), що виключає можливість закриття провадження з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Рішення суду в частині задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 апеляційним судом не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 серпня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №31-9Т9/09-2006И від 11 жовтня 2006 року у розмірі 1 019 140 грн. 34 коп. - скасуватита постановити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Скасувати заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 серпня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судових витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 серпня 2016 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: