Справа № 489/8712/21
Провадження № 2/489/994/22
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Лейфурою Д.О.,

за участі:

представника позивача - адвоката Сулими В.В.,

представника ГУ НП в Одеській області Безуглої А.С. (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Миколаєві в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди та витрат, оплачених за надання правничої допомоги,

встановив

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просила стягнути на свою користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання зі спеціального рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, компенсацію завданої їй моральної шкоди в розмірі 1 462 500 грн., а також 20 625 грн. витрат на правничу допомогу в межах досудового слідства. Також просила відшкодувати понесені нею судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що протягом 2018-2019 років відносно неї начебто здійснювалось розслідування безпідставно порушеного кримінального провадження № 0002771 за ч. 2 ст. 190 КК України, яке в подальшому було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Під час досудового розслідування позивачка ОСОБА_1 була протиправно позбавлена належного їй майна - автомобіля «Мерседес Бенц» GLE, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 2 830 883 грн.

Тривалий час безпідставного перебування під слідством, а саме 11 місяців і 30 днів - з 12.06.2018 (дати винесення клопотання про арешт майна) по 10.06.2019 (дати закриття кримінального провадження), незаконні дії з боку органів поліції та прокуратури, які полягали у протиправному вилученні автомобіля, формальність та байдужість при розгляді заяв в рамках кримінального провадження, - загалом спричинило ОСОБА_2 моральні та фізичні страждання, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків і вимагали значних додаткових зусиль для організації життя, призвели до зневіри та страху перед правоохоронними органами, викликали почуття безпорадності перед репресивною машиною держави. Наслідком перебування більше року в стані емоційного стресу стали негативні психосоматичні зміни: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настій, пригніченість, образливість, насторога, невпевненість в собі, постійна тривога з приводу майбутнього.

Також позивач зазначала, що у зв`язку із проведенням досудового слідства по кримінальному провадженню № 0002771 вона понесла витрати на юридичну допомогу, які складають 20 625,00 грн. та на її переконання також підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить задовольнити позов в повному обсязі.

04.01.2022 Ленінським районним судом м. Миколаєва було винесено ухвалу, відповідно до якої справу прийнято до розгляду суддею Микульшиною Г.А. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Від Державної казначейської служби України на адресу суду надійшов відзив, згідно якого вона заперечує проти задоволення позову, вказуючи на те, що сама позивач у своєму позові посилається на те, що вона не була учасником кримінального провадження, про підозру їй особисто не повідомлялось - отже вона не перебувала під слідством і тому немає підстав для відшкодування начебто завданої їй моральної шкоди. Крім того зазначали, що арешт майна позивача діяв лише протягом 1 місяця 12 днів. Водночас зазначали, що скасування арешту, накладеного на автомобіль позивача, є достатньою моральною сатисфакцією, оскільки відсутнє будь-яке рішення про незаконність дій правоохоронних органів відносно позивача. За такого, Державна казначейська служба України вважає, що підстави для відшкодування шкоди з державного бюджету відсутні.

Одеська обласна прокуратура також заперечує проти позову та подала до суду відзив, в якому наголошувала, що позивачу в рамках кримінального провадження № 0002771 про підозру не повідомлялось, обвинуваченою вона не була, тому підстави для стягнення на її користь моральної шкоди відсутні.

На адресу суду надійшов також відзив від Головного управління Національної поліції в Одеській області, згідно якого відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки відсутні будь-які факти неправомірних дій чи бездіяльності органів досудового розслідування або їх посадових осіб відносно позивача ОСОБА_1 , відповідно виключається завдання їй моральної шкоди. Крім того вважали, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку завданої їй шкоди.

Представник позивача адвокат Сулима В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, додав, що станом на дату розгляду справи автомобіль позивачу не повернутий. Вважав заперечення відповідачів необґрунтованими.

Представник Головного управління Національної поліції в Одеській області, Безугла А.С., яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив в задоволенні позову відмовити.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи, оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступні обставини.

12.06.2018 року до Суворівського ВП в м. Одесі ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_3 щодо вжиття заходів до позивача, яка, з його слів, шляхом шахрайських дій заволоділа його грошовими коштами на загальну суму 60 000 дол. США.

Відомості щодо вказаної заяви внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002771 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 190 КК України (а.с.23)

Також ОСОБА_3 подано цивільний позов у кримінальному процесі про відшкодування з позивача на його корись 60 000 дол. США матеріального збитку та 10 000 дол. США в рахунок відшкодування моральної шкоди.

12.06.2018 з метою забезпечення цивільного позову слідчим подано клопотання про арешт автомобілю «Мерседес Бенц» GLE, державний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу (а.с.24).

Згідно Ухвали слідчого судді Суворівського районного суду м. Одеси від 13.06.2018 клопотання слідчого задоволено, накладено арешт на автомобіль «Мерседес Бенц» GLE, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , шляхом заборони його відчуження та оголошення його у розшук, з наступним місцем зберігання вказаного автомобілю на спеціалізованому майданчику тимчасового зберігання автомобілів та автотранспорту № 8 що розташований за адресою: м. Одеса, Тираспольське шосе, 31а/1 (а.с.26-28).

07.07.2018 автомобіль Мерседес Бенц» GLE, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, був зупинений співробітниками патрульної поліції м. Кам`янець-Подільського та примусово вилучений - на виконання зазначеної вище ухвали суду.

Згідно відповіді начальника слідчого відділу Суворівського ВП в м. Одесі ВП ГУНП в Одеській області від 08.08.2018 № 39/8676 на адвокатський запит представника позивача - Суворівський відділ поліції не володіє інформацією щодо пересування автомобілю, належного позивачу, після його затримання співробітниками патрульної поліції м. Кам`янець-Подільського та залишення на місцевому спец-майданчику (а.с.35).

У відповідності до Листа начальника слідчого відділу Суворівського ВП в м. Одесі ВП ГУНП в Одеській області від 23.09.2019 № 39/М-2134 на заяву позивача вказаним відділом слідчих дій з автомобілем Мерседес Бенц» GLE, державний номер НОМЕР_1 , не проводилось, дозвіл на видачу вказаного автомобілю будь-якій особі не видавався (а.с.46).

Згідно ухвали слідчого судді Суворівського районного суду м. Одеси від 25.07.2018 за клопотанням ОСОБА_3 скасовано арешт щодо вказаного автомобілю (а.с.29-30).

Постановою старшого слідчого СВ Суворівського ВП ГУНП в Одеській області від 10.06.2019 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002771 за ч. 2 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно висновку психолога ОСОБА_4 за запитом адвоката Сулими В.В. від 19.02.2020 позивач ОСОБА_5 має значні зміни в психоемоційному та фізичному стані, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її особистості та виникли внаслідок подій останніх двох років (а.с.62-74).

За змістом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За положеннями, передбаченими статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

З вказаних норм вбачається, що громадянин має право на відшкодування шкоди у разі, якщо кримінальне провадження щодо нього закрито з підстав:

- відсутності події кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України);

- відсутності у діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України);

- невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Водночас, частинами 1 та 2 ст. 12 Закону передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в п.п. 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Системний аналіз вказаних норм, дає підстави дійти висновку про те, що законодавець поклав саме на державу обов`язок з відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

При цьому, незаконність дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду повинна бути встановлена у законному порядку.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК Украї

У відповідності до положень ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен в підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо.

Дослідивши надані докази у сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами обставини, які підтверджують факт спричинення їй моральної шкоди саме в результаті незаконності дій органів поліції та прокуратури, а тому відсутні підстави для відшкодування їй моральної шкоди з боку держави.

Перевіркою, проведеною за скаргами представника позивача, не встановлено жодних фактів порушення норм чинного законодавства в діях старшого слідчого СВ Суворівського ВП в м. Одесі ВП ГУНП в Одеській області Нетребського О.А., яким відповідно до норм КПК України після надходження заяви ОСОБА_3 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а на підставі поданого ним цивільного позову подано клопотання про арешт майна, належного позивачу.

Не встановлена також протиправність дій слідчого СВ Суворівського ВП в м. Одесі ВП ГУНП в Одеській області Нетребського О.А. при поданні ним клопотання про арешт автомобіля, що належить позивачу, і в ухвалі слідчого судді Суворівського районного суду м. Одеси від 25.07.2018, якою було скасовано арешт на автомобіль, належний позивачу.

Будь-яких інших доказів на підтвердження незаконності дій або бездіяльності органів поліції та прокуратури позивачем суду не надано, хоча у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України це є її обов`язком.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу відповідно до ст. 137 ЦПК України відсутні. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 89, 259, 264,265 ЦПК України, суд

вирішив

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди та витрат, оплачених за надання правничої допомоги відмовити в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

відповідач: Держава Україна в особі Державної Казначейської служби України, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

відповідач: Головне управління Національної поліції в Одеській області, адреса: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, .

відповідач: Одеська обласна прокуратура, адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 3, .

Повний текст рішення виготовлено 21.07.2022.

Суддя Г.А. Микульшина