Справа № 185/2461/22
Провадження № 2/185/2129/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 липня 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря судового засідання Бублик А.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Припіченка В.Ф.

представника відповідача адвоката Весніна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позивач просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ № 1417 від 14 березня 2022 року про його звільнення з посади начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 з 14 березня 2022 року за грубі порушення трудових обов`язків у відповідності до частини 1 статті 41 КЗпП України,

- поновити його з 14 березня 2022 року на посаді начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод»,

- стягнути з ДП «НВО «ПХЗ» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2022 року по 01 квітня 2022 року в розмірі 91 043 грн 26 коп з наступним коригуванням та нарахуванням по час ухвалення рішення суду.

Позиція позивача

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що в оскаржуваному наказі посилання на невиконання ним посадової інструкції має загальний характер без зазначення конкретних порушень, накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності не приймалися.

Посилання відповідача у наказі № 1417 на окремі недоліки в роботі позивача до звільнення не можуть розцінюватися як одноразове грубе порушення позивачем трудових обов`язків, яке підпадає під дію пункту 1 статті 41 КЗпП України.

При вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, відповідач не врахував роз`яснення пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Від дій чи бездіяльності позивача не заподіяно шкоди підприємству чи окремим працівникам.

Також відповідач в порушення вимог частини 1 статті 149 Кодексу законів про працю України не зажадав від позивача письмові пояснення до застосування дисциплінарного стягнення.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що 01 лютого 2022 року він письмово повідомив генерального директора про крадіжку обладнання на підприємстві невідомими особами. Відповідно до пункту 2 протоколу наради від 01 лютого 2022 року генеральним директором доручено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 встановити осіб, винних у відсутності кабелю струму, обладнання. Посадова інструкція не зобов`язує його встановлювати винних у крадіжці майна і на підставі статті 31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. У первісному наказі відповідач не посилався на невиконання ним пункту 2 протоколу, не пропонував надати пояснення по цьому факту. Невиконання пункту 2 протоколу не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків , що є підставою для скасування наказу і поновлення на роботі. За фактом крадіжки проводиться розслідування органами поліції.

Відповідно до пункту 4 протоколу наради від 01 лютого 2022 року генеральним директором доручено начальнику виробництва Ракитянському О.В. оформити наказ про проведення інвентаризації. На підставі наказу № 254 від 01 лютого 2022 року була проведена інвентаризація фактичних залишків основних засобів, які обліковуються в бухгалтерському обліку по субрахунку № 103 станом на 01 лютого 2022 року. Інвентаризація була розпочата. Ці обставини свідчать про те, що наказ генерального директора був виконаний в строк і інвентаризація була проведена.

Наказ № 1417/1 від 14 березня 2022 року позивач отримав разом з відзивом. Цей наказ не підписаний уповноваженою особою, яка має право прийому та звільнення працівника з роботи, тому він не створює будь-які трудові правовідносини.

Протокол наради при генеральному директорі є документом попереднього узгодження щодо окремих виробничих процесів і є підставою для керівника підприємства видати наказ чи розпорядження для виконання завдань, які розглядалися на нараді. Після наради на було наказу чи розпорядження про зобов`язання позивача виконувати певні дії. Це унеможливлює його відповідальність за невиконання пунктів 2, 4 протоколу наради від 01 лютого 2022 року.

Розрахунок заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу зроблений за два повних відпрацьованих місяця, оскільки в січні і лютому 2022 році він перебував у відпустці та на лікарняному.

Заперечення відповідача

Згідно поданого відзиву позов не визнається у повному обсязі. Представник відповідача посилається на те, що наказом № 1417 від 14 березня 2021 року було звільнено начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 ОСОБА_1 за грубе порушення трудових обов`язків відповідно до пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Наказ про звільнення позивача обґрунтовано тим, що в процесі виробничої діяльності позивача встановлено незабезпечення безпечних умов праці підлеглому виробничому персоналу, який виконує роботи підвищеної небезпеки.

Крім того у позовній заяві позивач не зазначає про існування «Доповнення до наказу № 1417 від 14 березня 2022 року» №1417/1 від 14 березня 2022 року, в якому було зазначено, що станом на 14 березня 2022 року ОСОБА_1 самоусунувся від виконання заходів по пунктам 2 та 4 Протоколу наради № 10 від 01 лютого 2022 року в частині встановлення винних осіб у крадіжці кабелів та перетворювачів частоти на підприємстві і самоусуненні від проведення сумісно з бухгалтерією підприємства інвентаризації обладнання на виробничій дільниці, де сталася крадіжка, що є порушенням з боку ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, передбачених пунктами 2.2.4, 2.2.17, 2.2.41, 4.1.4, 4.1.11, 4.1.70 Посадової інструкції № 1662 начальника виробництва - заступника директора з програм утилізації МБР SS-24.

За фактом крадіжки підприємству завдано майнову шкоду в загальному розмірі 997 369 грн 60 коп з ПДВ. Позивач відмовився ознайомлюватися з наказом № 1417 від 14 березня 2021 року та «Доповненням до наказу № 1417 від 14 березня 2021 року» від 14 березня 2022 року № 1417/1.

Відповідно до наказу генерального директора № 374 від 14 лютого 2022 року «Про низьку виконавчу дисципліну» в частині невиконання наказу генерального директора від 09 лютого 2022 року № 340 «Про інцидент у буд. АДРЕСА_1 » та порушення обов`язків, що передбачені пунктами 2.2.4, 4.1.4 посадової інструкції № 1662 позивачу було оголошено догану.

В період з січня по листопад 2021 року генеральним директором ДП «НВО ПХЗ» було винесено декілька наказів, якими встановлено порушення трудового законодавства начальником виробництва №1 ОСОБА_1 .

Зокрема позивачем з невідомих причин приховувалася інформація про передаварійну ситуацію у зв`язку з чим комісією підприємства з 04 січня 2022 року по 11 січня 2022 року було проведено розслідування, за результатами якого складено Акт розслідування причин виходу з ладу вузла форсунок кресл. 000-017579-00 в будівлі 508/5 Виробництва №1, в якому було зазначено, що інцидент відбувся у зв`язку з відсутністю контролю з боку керівника виробництва №1 ОСОБА_1 по безпечному веденню підлеглим персоналом технологічного процесу та невжиття заходів на неодноразові зауваження з боку експлуатаційного персоналу.

Наслідки таких дій та бездіяльності позивача могли привести до виникнення аварії та створити загрозу життю та здоров`ю працівників.

Дії та бездіяльність позивача є порушенням посадових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією начальника виробництва №1 заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 (Розділ 4 «Відповідальність»).

У позивача неодноразово відбирались письмові пояснення, у тому числі з метою з`ясування обставин, викладених в наказі про звільнення та у доповненні до наказу, позивач відмовився надавати пояснення, про що посадовими особами підприємства був складений відповідний акт від 14 березня 2022 року.

Також на думку представника відповідача ОСОБА_1 невірно зроблений розрахунок середнього заробітку.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, і додатково на те, що ОСОБА_1 не є керівником підприємства або його структурного підрозділу, а очолює відокремлений підрозділ, тому він не може бути звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України.

Крім того представник позивача зазначив, що позивачем не оскаржується документ № 1417/1 від 14 березня 2022 року під заголовком «Доповнення до наказу № 1417 від 14 березня 2022 року», оскільки цей наказ є нікчемним, винесеним вже після того, як позивач був звільнений і трудові правовідносини між ним та відповідачем припинилися.

Фактичні обставини, встановлені судом

ОСОБА_1 працював на Державному підприємстві «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» на посаді начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 Виробництва №1 згідно з наказом № 5057 від 24 вересня 2020 року (а.с.9).

Наказом № 1417 від 14 березня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади за грубі порушення своїх трудових обов`язків, у відповідності до частини 1 статті 41 КЗпП України. Наказ мотивовано тим, що дії, пов`язані з незабезпеченням безпечних умов праці підлеглим працівникам Виробництва №1 з боку ОСОБА_1 є порушенням його посадових обов`язків, передбачених пунктами 4.1.20, 4.1.28, 4.1.25, 4.1.30, 4.1.31, 4.1.32, 4.1.33, 4.1.34, 4.1.42, 4.1.44, 4.1.45, 4.1.46, 4.1.49, 4.1.51, 4.1.61, 4.1.63 посадової інструкції начальника Виробництва №1 заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 Виробництва №1 (а.с.14).

До відзиву на позов представником ДП «НВО ПХЗ» додано копію документу № 1417/1 від 14 березня 2022 року під заголовком «Доповнення до наказу № 1417 від 14 березня 2022 року», за змістом якого наказ № 1417 від 14 березня 2022 року у мотивувальній частині доповнено тим, що станом на 14 березня 2022 року ОСОБА_1 самоусунувся від виконання заходів по пунктам 2 та 4 Протоколу наради № 10 від 01 лютого 2022 року при Генеральному директорі в частині встановлення винник осіб в крадіжці кабелів та перетворювачів частоти на підприємстві і самоусунувся від проведення інвентаризації обладнання на виробничій дільниці де сталася крадіжка, що є порушенням з боку ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, передбачених пунктами 2.2.4, 2.2.17, 2.2.41, 4.1.4, 4.1.11, 4.1.70 Посадової інструкції № 1662 начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24. За фактом крадіжки ДП «НВО ПХЗ» завдано майнової шкоди в загальній сумі 997 369 грн 60 коп з ПДВ. Визначена бездіяльність з боку начальника Виробництва №1 заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 ОСОБА_1 та самоусунення від виконання заходів згідно доручень керівника підприємства є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, що є підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Останній абзац наказу № 1417 від 14 березня 2022 року разом з пунктом 1 резолютивної частини викладено в такій редакції: «На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України, наказую: ОСОБА_1 , начальника виробництва - заступника директора з програм утилізації МБР SS-24, звільнити з 14 березня 2022 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України (а.с.62).

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що він працював у ДП «НВО «ПХЗ» у підпорядкуванні ОСОБА_1 , який займав посаду начальника виробництва №1 та заступника директора з програм утилізації. 01 лютого 2022 року була нарада у генерального директора, на якій обговорювався факт крадіжки кабелю на виробництві і конкретно ОСОБА_1 було поставлено завдання організувати інвентаризацію та вчинити дії стосовно пошуку винних у крадіжці. Свідкові не відомо, чи були делеговані ці завдання комусь іншому, але ОСОБА_1 цих завдань не виконав.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона працювала під керівництвом ОСОБА_1 інженером з охорони праці виробництва №1 ДП «НВО «ПХЗ», була присутня на нараді у генерального директора 01 лютого 2022 року, ОСОБА_1 також був присутній на цій нараді. ОСОБА_1 не були виконані задачі, які ставилися йому на нараді.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що саме він виявив крадіжку кабеля і доповів про це ОСОБА_1 , шкода від цієї крадіжки складає порядку мільйона гривень.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_1 як працівника з низькою виконавчою дисципліною, який допускав неодноразові порушення своїх посадових обов`язків у тому числі стосовно вимог охорони праці. Зокрема на виробництві, яке він очолював, декілька разів виходило з ладу обладнання, було здійснено крадіжку кабелю, яке могло призвести до аварійної ситуації, але ОСОБА_1 не вживав заходів для розслідування цих випадків.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що начальник виробництва №1 ОСОБА_1 за відсутності директора з програми утилізації виконував його обов`язки та отримував за це доплату. На нараді у генерального директора 01 лютого 2022 року ОСОБА_1 ставилася задача проведення інвентаризації строком до 04 лютого 2022 року, але інвентаризація проведена не була.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що за вказівкою генерального директора він підготував наказ про звільнення позивача у зв`язку з численними порушеннями посадових обов`язків, у тому числі щодо охорони праці. Свідок залишив наказ у пошті генерального директора для ознайомлення та погодження, а після того, як наказ був підписаний, свідок зрозумів, що наказ оформлений неналежним чином, не відповідає змісту пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України. Того ж для будо винесено наказ, яким було доповнено наказ про звільнення позивача. Це один і той самий наказ, що складається з двох частин.

Норми права, які застосував суд

Як передбачено пунктом 1 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Під заступниками керівників підприємств, установ, організацій, їх філіалів, представництв, відділень маються на увазі не тільки особи, у назві посади яких міститься слово заступник, але й інші посадові особи, яким відповідними актами (наказом, розпорядженням, інструкцією, статутом підприємства тощо) наданий статус заступників керівників. З урахуванням цього на підприємствах, очолюваних генеральними директорами, заступниками можуть бути визнані директори з напрямків (з економіки, з комерційної роботи тощо). Заступниками можуть бути визнані головний інженер, інший головний спеціаліст, члени правління підприємства, якщо їх статус як заступників належно визначений відповідними актами (статутом підприємства, посадовою інструкцією).

Положенням про підрозділ № 119 виробництво №1 визначено, що виробництво №1 ДП «НВО ПХЗ» є структурним підрозділом підприємства, його очолює начальник виробництва заступник директора з програм утилізації МБР SS-24 (том 1 а.с.203-214).

Зазначеним Положенням визначено статус начальника виробництва №1 як заступника директора з програм утилізації, наданими представником відповідача копіями наказів про відрядження, відпустки тощо підтверджується, що на час відсутності директора з програм утилізації виконання обов`язків директора покладалося на ОСОБА_1 .

Тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є заступником керівника підприємства, з яким може бути розірвано трудовий договір на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України.

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40 і пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 759/1122/19

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Порядок та строки застосування дисциплінарних стягнень визначено статтями 148, 149 КЗпП України.

Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Накази з кадрових питань на підприємстві мають бути оформлені відповідно до вимог Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 (далі Правила організації діловодства).

Службовий документ - офіційно зареєстрований службою діловодства або відповідним чином засвідчений документ, що одержаний чи створений установою у процесі її діяльності та має відповідні реквізити (пункт 2 розділу І Правил організації діловодства).

Розпорядча документація фіксує рішення нормативно-правового або організаційно-розпорядчого характеру з основних питань діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових (особового складу) питань (постанови, рішення, накази, розпорядження) (пункт 3 розділу ІІ Правил організації діловодства).

Розпорядчий документ може бути відмінено (змінено, доповнено) лише новим розпорядчим документом (пункт 6 розділу ІІ Правил організації діловодства).

З розпорядчим документом з кадрових питань (особового складу) обов`язково ознайомлюють згаданих у ньому осіб, які на першому примірнику документа чи на спеціальному бланку проставляють свої підписи із зазначенням дати ознайомлення (пункт 11 частини 9 розділу ІІ Правил організації діловодства).

Датою документа є відповідно дата його підписання, затвердження, прийняття, реєстрації або складення (для актів), засідання колегіального органу (для протоколів) (пункт 1 частини 4 розділу ІІ Правил організації діловодства).

Згідно з датою, проставленою на розпорядчих документах наказі про звільнення № 1417 та доповненні до цього наказу № 1417/1, вони винесені в один день, а саме 14 березня 2022 року.

Однак ОСОБА_1 , стосовно якого складено ці розпорядчі документи, стверджує, що він був ознайомлений лише з основним наказом № 1417, а з доповненням до наказу № 1417/1 він ознайомився, коли отримав його копію разом з відзивом на позов.

Таким чином зміст наказу про звільнення № 1417 від 14 березня 2022 року, з яким був ознайомлений ОСОБА_1 , був змінений доповненням до наказу № 1417/1, а саме було уточнено, що позивача звільнено у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, що полягає в бездіяльності та самоусуненні від виконання заходів згідно доручень керівника підприємства, а саме станом на 14 березня 2022 року ОСОБА_1 самоусунувся від виконання заходів по пунктам 2 та 4 Протоколу наради № 10 від 01 лютого 2022 року при Генеральному директорі в частині встановлення винних осіб в крадіжці кабелів та перетворювачів частоти на підприємстві і самоусунувся від проведення інвентаризації обладнання на виробничій дільниці де сталася крадіжка, що є порушенням з боку ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, передбачених пунктами 2.2.4, 2.2.17, 2.2.41, 4.1.4, 4.1.11, 4.1.70 Посадової інструкції № 1662 начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24.

Зі змісту доповнення до наказу № 1417/1 можна зробити висновок, що позивача було звільнено у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, а саме невиконанням вимог пунктів 2 та 4 Протоколу наради № 10 від 01 лютого 2022 року при Генеральному директорі.

Позивачем не заявлено вимог про визнання незаконним та скасування Доповнення до наказу № 1417/1 від 14 березня 2022 року, за змістом якого підставою для звільнення позивача є невиконання ним пунктів 2, 4 Протоколу наради № 10 від 01 лютого 2022 року.

Згідно з протоколом наради № 10 від 01 лютого 2022 року, пунктом 2 цього протоколу було вирішено: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 установити осіб, винних у крадіжці кабелю та перетворювачів частоти в строк до 04 лютого 2022 року, пунктом 4 ОСОБА_1 оформити наказ про проведення інвентаризації (а.с.175-176).

Відповідно до положень пункту 3 розділу ІІ Правил організації діловодства, протокол наради не є розпорядчим документом, оскільки розпорядча документація фіксує рішення нормативно-правового або організаційно-розпорядчого характеру з основних питань діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових питань і викладається у формі постанови, рішення, наказу, розпорядження.

Як передбачено частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить захистити своє порушене право у такий спосіб:

- визнати незаконним та скасувати наказ № 1417 від 14 березня 2022 року про його звільнення з посади начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 з 14 березня 2022 року за грубі порушення трудових обов`язків у відповідності до частини 1 статті 41 КЗпП України,

- поновити його з 14 березня 2022 року на посаді начальника виробництва заступника директора з програм утилізації МБР SS-24 Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод»,

- стягнути з ДП «НВО «ПХЗ» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2022 року по 01 квітня 2022 року в розмірі 91 043 грн 26 коп з наступним коригуванням та нарахуванням по час ухвалення рішення суду.

Предметом спору за змістом заявлених позовних вимог є наказ № 1417 від 14 березня 2022 року, однак цей наказ був доповнений наказом № 1417/1 від 14 березня 2022 року, згідно якого було уточнено формулювання звільнення позивача, підстави звільнення, а також уточнено норму трудового законодавства, яка передбачає звільнення заступника керівника підприємства у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків.

Тобто наказом № 1417/1 від 14 березня 2022 року був суттєво змінений зміст наказу № 1417 від 14 березня 2022 року, який позивач просить визнати незаконним та скасувати.

При цьому позивач не заявляє вимог про визнання незаконним та скасування доповнення до наказу № 1417/1 від 14 березня 2022 року.

Як пояснив у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 накази № 1417 від 14 березня 2022 року та № 1417/1 від 14 березня 2022 року це один і той самий наказ, що складається з двох частин. При винесенні наказу № 1417 сталася помилка, тому він був доповнений наказом № 1417/1.

Також свідок ОСОБА_8 пояснив, що позивач отримав копію наказу у двох частинах, вони були скріплені між собою, але позивач ніде не розписався в їх отриманні.

Натомість позивач ОСОБА_1 пояснює, що копію доповнення до наказу він отримав лише як додаток до відзиву на позов, раніше цього документу він не бачив.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після отримання відзиву на позов ОСОБА_1 скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, однак не подав заяви про збільшення позовних вимог (в частині визнання незаконною та скасування другої частини наказу про звільнення) до початку першого судового засідання.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 статті 264 ЦПК України).

Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ № 1417 від 14 березня 2022 року про звільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України, оскільки цей наказ не містить вказівки на одноразове грубе порушення ним трудових обов`язків.

Оскаржуваний наказ було доповнено новим розпорядчим документом - доповненням до наказу № 1417/1 від 14 березня 2022 року, що не суперечить Правилам організації діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5.

Проте доповнення до наказу № 1417/1 від 14 березня 2022 року не є предметом спору, оскільки вимоги про визнання незаконним та скасування цього розпорядчого документу не заявлені.

Тому суд приходить до висновку, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані зокрема у постанові ВП ВС від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Розподіл судових витрат

Позивачем були понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 992 грн (а.с.1).

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Судові витрати на сплату судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , фактична адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

-Державне підприємство «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод», 51402 Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Заводська, будинок 44, .

Суддя У.М. Болдирєва