Справа № 161/1641/22
Провадження № 2/161/1745/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

02.02.2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою та заявою про уточнення позовних вимог від 05.07.2022 року на обґрунтування яких зазначила, що 23.08.2021 року близько 23 год. 35 хв. у м. Львові по вул. О. Ковча, вона будучи пасажиркою автомобіля марки OPEL Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , потрапила у ДТП, в якій отримала тілесні ушкодження (далі ДТП). Як наслідок, її було доставлено каретою невідкладної швидкої допомоги в КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», де вона перебувала в умовах стаціонару з 24.08.2021 року по 27.08.2021 року з налаштованою системою скелетного витягу. 27.08.2021 року їй було проведено оперативне втручання закрита репозиція перелому лівої стегнової кістки з внутрішньою фіксацією (у ліве стегно було встановлено металеву шпицю зафіксовану гвинтами та дротом, яку потребувала подальшого видалення хірургічним шляхом). Для проведення оперативного втручання їй необхідно було придбати спеціальний набір для остеосинтезу стегна, вартість якого становила 17800 грн. В умовах стаціонару вона перебувала 16 днів та з 09.09.2021 року була виписана на амбулаторне лікування з рекомендаціями щодо подальшого лікування. Одночасно, в зв`язку з тим, що травма була складною, вона в період з 18.10.2021 року по 26.10.2021 року проходила курси реабілітації для розроблення колінного суглоба шляхом отримання лікувальної гімнастики та фізіотерапевтичних процедур у реабілітаційному відділені Медичного центру реабілітації учасників бойових дій Луцької міської територіальної громади. 27.10.2021 року її було госпіталізована до Хірургічного відділення КП «Луцька центральна районна лікарня» для проведення другого оперативного втручання по видаленню гвинта. Дану хірургічну операцію їй було проведено 29.10.2021 року. Надалі, в період з 16.11.2021 року по 26.11.2021 року вона знову проходила курс реабілітаційних процедур. Натомість, на даний час, незважаючи на посилене лікування, вона продовжую пересуватися за допомогою палиці, кульгає, ліва нога в коліні погано згинається, частково обмежена в повноцінних рухах, відчуває болі. Згідно рекомендацій лікуючого лікаря, мені рекомендовано третє оперативне втручання по видаленню металевої шпиці та дроту, яке планується провести в найближчий рік часу після проведення, першого оперативного втручання. Разом з тим, вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20.11.2021 року, який набрав законної сили 10.12.2021 року, водія автомобіля OPEL Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 68000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. З моменту вчинення ДТП і по даний час, не зважаючи на те, що всі ці три місяці часу вона проводила у лікувальних та реабілітаційних закладах та витрачала на відновлення свого здоров`я значні кошти, ОСОБА_2 не надав їй жодної матеріальної допомоги. За три місяці її лікування та реабілітації на відновлення свого здоров`я, вона понесла матеріалі затрати в загальній сумі 27919 грн. 48 коп. Одночасно, вона не може документально підтвердити поїздки її родичів до м. Львова для її догляду під час перебування у медичному закладі, по-добової оренди ними житла, оренди приватного автомобіля для того, щоб перевезти її після операції до м. Луцька, а також придбання для неї покращених продуктів харчування для швидкого відновлення здоров`я. При цьому, ОСОБА_2 протягом усього часу понесених нею моральних страждань, які вона зазнала за час лікування і які продовжуються по даний час, не спромігся надати хоча б якусь матеріальну допомогу на лікування та відновлення її здоров`я. Також, в зв`язку із значним ушкодженням здоров`я та необхідністю реабілітації для його відновлення, вона не могла працювати, у зв`язку з чим підлягає відшкодуванню втрачений нею заробіток внаслідок втрати та зменшення загальної працездатності за період 14.08.2021 року по 31.01.2022 року в розмірі 31000 грн., з яких виходячи із розміру мінімальної заробітної плати: по 6000 грн. (за вересень листопад 2021 року) та по 6500 грн. (за грудень 2021 року січень 2022 року). Враховуючи наведене, просить суд стягнути з ТзДВ «СК «Кредо», як страховика ОСОБА_2 в межах ліміту страхової відповідальності, а решту суму із ОСОБА_2 , в свою користь 27919 грн. 48 коп. матеріальної шкоди, 31000 грн. втраченого заробітку внаслідок втрати та зменшення загальної працездатності та 150000 грн. моральної шкоди, а також понесені судові витрати на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 7000 грн. (а.с. 1-6, 69).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2022 року за клопотанням представника позивача до участі у даній справі у якості співвідповідача було залучено ТзДВ «СК «Кредо» (а.с. 64).

14.07.2022 року від відповідача ТзДВ «СК «Кредо» на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що на момент ДТП, цивільна-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ТзДВ «СК «Кредо» на підставі Полісу ОСЦВВНТЗ № ЕР/201556598, із лімітом страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю на одного потерпілого, в розмірі 260000 грн. Виходячи зі змісту заявлених вимог, страхова компанія визнає вимогу ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 27919 грн. 48 коп. У свою чергу, заявлені вимоги про стягнення втраченого заробітку внаслідок втрати та зменшення загальної працездатності, а також про стягнення моральної шкоди визнаються ТзДВ «СК «Кредо» частково на суму 4123,87 грн. та 1802,17 грн. відповідно, з огляду розрахунки, які проведені у відповідності до вимог ст. ст. 25, 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Крім того, виходячи із наданих стороною позивача доказів, розмір витрат на правничу допомогу, понесені ОСОБА_1 , які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи, просить зменшити до 1000 грн. (а.с. 71-72).

18.07.2022 року представником позивача було подано до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів про понесення витрат на професійну правничу допомогу, до якого додано відповідні документи (а.с. 92-95).

До початку судового засідання представником позивачки було подано до суду заяву з проханням розгляд справи проводити без її участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 91).

Представник відповідача ТзДВ «СК «Кредо» в судове засідання не з`явився, у своєму відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати без його участі та взяти до уваги доводи, викладені у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи, відзив на позову заяву чи будь-які інші заяви від нього на адресу суду не надходили.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 23.08.2021 року близько 23 год. 35 хв., ОСОБА_2 керуючи автомобілем OPEL Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул. О. Ковча, у м. Львові в напрямку центральної частини міста, під час руху без причин технічного характеру виїхав за межі проїзної частини дороги, де допустив зіткнення з нерухомою перешкодою у вигляді стовпа, в результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження.

У результаті порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 , пасажир ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у виді багатоуламкового зламу лівої стегнової кістки з поперечним зміщенням, синці на лівому передпліччі та правій нижній кінцівці, що відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20.11.2021 року в кримінальній справі № 466/9337/21, який набрав законної сили 10.12.2021 року, водія автомобіля OPEL Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 68000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки (а.с. 11-13).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вищевказаним вироком суду, який має преюдиційне значення при розгляді даної справи, встановлено факт причинно-наслідкового зв`язку із вчиненням ОСОБА_2 злочину, внаслідок якого ОСОБА_1 було завдано тілесні ушкодження.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу OPEL Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ТзДВ СК «Кредо» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/201556598 від 15.10.2020 року (далі Поліс № ЕР/201556598) (а.с. 74).

Відповідно до п. 4 Полісу № ЕР/201556598 розмір страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260000 грн.

При цьому, згідно п. 12.2. ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що за наслідками ДТП, позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 та ТзДВ СК «Кредо», як страховика транспортного засобу, яким він керував на момент ДТП, на свою користь матеріальну та моральну шкоди, завдану ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушенням, а також втрачений заробіток внаслідок втрати та зменшення загальної працездатності.

З даного приводу слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, ст. 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18).

Положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням.

Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених указаним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17.

Із наведеного слідує, що ТзДВ СК «Кредо» як відповідач за пред`явленими ОСОБА_1 позовними вимогами повинно відповідати в межах ліміту відповідальності, обумовлену Полісом № ЕР/201556598 від 15.10.2020 року, а в іншій частині відповідальність покладається на ОСОБА_2 .

Щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Як встановлено судом, що внаслідок ДТП, позивачку доставлено каретою невідкладної швидкої допомоги в КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», де вона перебувала в умовах стаціонару з 24.08.2021 року по 27.08.2021 року з налаштованою системою скелетного витягу. 27.08.2021 року ОСОБА_1 було проведено оперативне втручання закрита репозиція перелому лівої стегнової кістки з внутрішньою фіксацією (у ліве стегно було встановлено металеву шпицю зафіксовану гвинтами та дротом, яку потребувала подальшого видалення хірургічним шляхом).

Для проведення оперативного втручання позивачці було придбано спеціальний набір для остеосинтезу стегна, вартість якого становила 17800 грн.

В умовах стаціонару ОСОБА_1 перебувала 16 днів та з 09.09.2021 року була виписана на амбулаторне лікування з рекомендаціями щодо подальшого лікування. В період з 18.10.2021 року по 26.10.2021 року позивачка проходила курси реабілітації для розроблення колінного суглоба шляхом отримання лікувальної гімнастики та фізіотерапевтичних процедур у реабілітаційному відділені Медичного центру реабілітації учасників бойових дій Луцької міської територіальної громади.

27.10.2021 року ОСОБА_1 було госпіталізована до Хірургічного відділення КП «Луцька центральна районна лікарня» для проведення другого оперативного втручання по видаленню гвинта. Дану хірургічну операцію їй було проведено 29.10.2021 року.

Також, у зв`язку з лікуванням та реабілітацією ОСОБА_1 були понесені витрати, які також входять до складу матеріальної шкоди, яка є предметом розгляду даного спору.

Наведені вище обставини достовірно підтверджуються медичною документацією (виписками із медичної карти та з індивідуальної реабілітаційної карти, лікарськими консультативними заключеннями, епікризом та консультативним висновком спеціаліста, що видалися медичними установами), а також платіжними документами про придбання медичних препаратів та набору для остеосинтезу стегна (а.с. 14-26).

На переконання суду, вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди є в повній мірі обґрунтовані, а тому з ТзДВ СК «Кредо» підлягають стягненню на користь позивачки 27919 грн. 48 коп. витрат, понесених нею на лікування, які не виходять за межі ліміту відповідальності страховика згідно Полісу № ЕР/201556598 від 15.10.2020 року.

При вирішенні вищевказаних вимог, суд, у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, приймає до уваги визнання ТзДВ СК «Кредо» позову в даній частині.

Слід зауважити, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, визнаються ТзДВ СК «Кредо» на загальну суму 31919,48 грн., проте з огляду на положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд присуджує до стягнення суму в межах заявлених нею вимог.

Щодо стягнення втраченого заробітку внаслідок втрати та зменшення загальної працездатності.

Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не дотримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

В ході розгляду справи було встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_1 не була працевлаштованою.

Відповідно до Виписки № 25857, позивач перебувала на лікуванні у період з 24.08.2021 року по 08.09.2021 року, з яких 12 днів були робочими (розрахунок: 6000 грн. /22 (робочі дні у серпні та вересні 2021 року) = 272,72 грн. х 12 = 3272,73 грн.).

Згідно Виписного епікризу історія № 3695, позивач перебувала на лікуванні у період з 27.10.2021 року по 29.10.2021 року, з яких 3 робочі дні (розрахунок: 6000 грн. /21 (робочі дні у жовтень 2021 року) = 285,71 грн. х 3 = 851,14 грн.

Відтак, загальний розмір страхового відшкодування у відповідності до ст. 25 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» складає 4123,87 грн.

У свою чергу, інші документів які б підтверджували перебування позивача на лікуванні та відповідали вимогам ст. 25 Закону надано не було.

Враховуючи вище викладене, із ТзДВ СК «Кредо» на користь позивача підлягає стягненню шкода, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 4123,87 грн., що страховою компанією не заперечується.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених пп. «г» і «г» п. 41.1 та пп. «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Враховуючи вище викладене та з урахуванням частково задоволення вимог ОСОБА_1 , з огляду на визнання ТзДВ СК «Кредо» вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1802,17 грн., суд вважає за необхідне стягнути вказану суму, оскільки така відповідає вимогам ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відноситься до відповідальності страховика згідно Полісу № ЕР/201556598 від 15.10.2020 року.

У свою чергу, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди, в межах заявлених позовних вимог ОСОБА_1 та в розмірі, який є обґрунтованим та виходить за рамки ліміту відповідальності ТзДВ СК «Кредо» згідно Полісу № ЕР/201556598 від 15.10.2020 року, виходячи із наведених вище обставин, покладається на заподіювача шкоди винуватця ДТП ОСОБА_2 .

Завдання відповідачем ОСОБА_2 позивачці тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, знайшла своє підтвердження під час розгляду справи.

З даного приводу суд приходить до наступного.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків.

Відшкодування - монетизація уявлення потерпілого про заподіяні йому збитки.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003).

Суд вважає доведеним, що дії відповідача ОСОБА_2 у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачці було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав ОСОБА_1 та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні фізичного болю, моральних стражданнях у зв`язку з цим є причинно-слідчий зв`язок.

На переконання суду, завдана ОСОБА_1 моральна шкода полягає у нанесенні їй тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвело до двох хірургічних втручань, кожне з яких беззаперечно супроводжувалося певним стресом, страхом та душевними хвилюваннями; завдання фізичного болю; вагомий проміжок часу була прикутою до ліжка, була позбавлена можливості обслуговувати себе в повному обсязі самостійно, що спричиняло психологічний дискомфорт; необхідність проходження курсів реабілітації, що впливало на можливість вести повноцінний спосіб життя і підтримувати нормальні життєві зв`язки із рідними та близькими; порушення звичного ритму життя, а також виникнення подій, пов`язаних із ДТП.

При цьому, суд бере до уваги й ту обставину, що ОСОБА_2 будь-яких коштів ОСОБА_1 не відшкодував.

Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнала позивачка, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_1 50000 грн.

Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТзДВ «СК «Кредо» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушенням.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.?

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Судом встановлено, що між адвокатом Мозольською О.М. та позивачкою ОСОБА_1 20.12.2021 року було укладено Договір про надання правничої допомоги № 42/21, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання з приводу надання правничої допомоги по справі за позовом її клієнта про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (а.с. 93).

Як вбачається із переліку послуг від 18.07.2022 року, наданих згідно Договору про надання правничої допомоги № 42/21 від 20.12.2021 року, адвокатом Мозольською О.М. надано наступні правові послуги: консультації з приводу предмету спору, вивчення наданих документів, підготовка правової позиції, аналіз судової практики, складення та подання позову, складення інших процесуальних документів, участь в судових засіданнях (а.с. 95).

На виконання вищевказаних зобов`язань, позивачкою ОСОБА_4 було сплачено своєму представнику 6500 грн., що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордера від 21.12.2021 року (а.с. 94).

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими, підстави для їх зменшення у суду відсутні.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати на професійну правничу допомогу, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 208919,48 грн. (27919,48 грн. матеріальна шкода; 31000 грн. втрачений заробіток; 150000 грн. моральна шкода), які були задоволені частково - в сумі 83845,52 грн., з яких: 33845,52 грн. стягнуто з ТзДВ «СК «Кредо» (що становить 40,37 %) та 50000 грн. з ОСОБА_2 (що становить 59,63 %).

Відтак, витрати на правничу допомогу, понесені ОСОБА_4 підлягають відшкодуванню з відповідачів у наступних розмірах: з відповідача ТзДВ «СК «Кредо» 2624,05 грн. з відповідача ОСОБА_2 3875,95 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, із відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір в наступних розмірах: з ТзДВ «СК «Кредо» (40,37 %) 338,48 грн.; з ОСОБА_2 (59,63 %) 499,98 грн. (виходячи із розрахунку: 838,46 грн. судовий збір, який підлягає стягненню виходячи з ціни позову та з урахуванням пропорційної частини задоволених вимог).

На підставі ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1177, 1194, 1195 України, керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди - 27919 (двадцять сім тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 48 коп., втрачений заробіток внаслідок втрати та зменшення загальної працездатності в сумі 4123 (чотири тисячі сто двадцять три) грн. 87 коп., на відшкодування моральної шкоди - 1802 (одну тисячу вісімсот дві) грн. 17 коп., а всього 33845 (тридцять три тисячі вісімсот сорок п`ять) грн. 87 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на правничу допомогу в сумі 2624 (дві тисячі шістсот двадцять чотири) грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на правничу допомогу в сумі 3875 (три тисячі вісімсот сімдесят п`ять) грн. 95 коп.

В іншій частині заявлених позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» в дохід держави 338 (триста тридцять вісім) грн. 48 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 499 (чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 98 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», адреса місцезнаходження: Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр-т Моторобудівників, 34, .

Повний текст рішення складений 2 2 липня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська