Справа № 404/1246/21
Номер провадження 2/404/393/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Московенка В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя та поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання житлового будинку АДРЕСА_1 , та автомобіля Seat Cordoba, державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які зареєстровані за ОСОБА_2 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки автомобіля Seat Cordoba, державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , залишивши автомобіль у власності ОСОБА_2 .

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 06.11.1999 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 07.07.2020 року шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу за спільні кошти сторони придбали наступне майно: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями № 13а розташований в місті Кропивницький по вулиці Новосибірській та автомобіль Seat Cordoba, державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . Вказане нерухоме та рухоме майно було оформлено на відповідача. Проте, позивач вважає вказане майно спільною сумісною власністю подружжя, а так як шлюбний договір сторони не укладали та будь-яких домовленостей про зміну розміру часток майна не погоджували, вважає, що дане нерухоме та рухоме майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках. За таких обставин позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.45).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 квітня 2021 року за клопотанням представника позивача (вх. № 14291 від 12.04.2021 року), витребувано у Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України інформацію про те, які транспортні засоби були зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 06.11.1999 року по теперішній час, зокрема автомобіль Seat Cordoba, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.54).

Відповідачем подано відзив (вх. № 23563 від 22.06.2021 року) на позовну заяву, в якому останній зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл визнає частково. Не заперечує проти того, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю, так як був придбаний сторонами під час шлюбу. Відповідач зазначає, що завжди визнав за позивачем її право на ? частку спірного житлового будинку. В добровільному порядку домовились і про порядок його розподілу. Позивач погодилась отримати грошову компенсацію за належну їй частку в будинку відповідно до звіту від 23.10.2020 року в сумі 300150,00 грн., і відповідач погодився сплатити вказану грошову компенсацію залишивши собі будинок у власності. Однак позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача грошової компенсації за ? частку автомобіля Seat Cordoba, державний номерний знак НОМЕР_1 не визнає, оскільки зазначений автомобіль ніколи не перебував в його власності (а.с. 66-79).

Під час здійснення підготовчого провадження позовну заяву в частині позовних вимог про визнання автомобіля Seat Cordoba, державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки автомобіля Seat Cordoba, державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , залишено без розгляду (ухвала Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06.10.2021 року; а.с. 81).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.95).

Позивач в судове засідання не з`явилась, представником позивача подано до суду заяву (вх. № 19457 від 14.07.2022 року) про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити (а.с.99).

Відповідач в судове засідання не з`явився, представником відповідача подано до суду заяву (вх. № 19452 від 14.07.2022 року) про розгялд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Однак просить суд відмовити позивачу в стягненні з відповідача судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу. Зазначає, що відповідно до заяви від 26.09.2021 року позивач до закриття підготовчого провадження по справі зменшила розмір позовних вимог відмовившись від вимог стосовно визнання автомобіля Seat Cordoba, д.н.з. НОМЕР_3 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за нею права на 1/2 частку вказаного автомобіля і стягнення на її користь вартості 1/2 частки вказаного автомобіля Відповідач вказав, що ніколи не заперечував того, що житловий будинок з відповідними господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю. Посилається на те, що в добровільному порядку сторони домовились і про порядок його розподілу. Позивач погодилася отримати грошову компенсацію за належну їй частку в будинку відповідно до звіту від 23.10.2020 року в сумі 300150 грн. (триста тисяч сто п`ятдесят гривень), а відповідач погодився сплатити вказану грошову компенсацію залишивши собі будинок у власності. Вказана обставина об`єктивно підтверджується розпискою позивача від 01.04.2021 року відповідно до якої вона отримала 800 доларів США ( вісімсот доларів США ) в рахунок розрахунку за належну їй частку в будинку. Таким чином, право позивача ? частку спірного будинку ніколи не порушувалось і підстав для звернення до суду за захистом порушеного права у позивача не було. Якщо у позивача не було підстав для звернення до суду, то понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються (а.с. 100-103).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом(стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_4 від 06.11.1999 року виданого Новомиколаївською сілською Радою Новоукраїнського району (а.с. 12).

Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 виданного Фортечним районним у місті Кропивницькому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Дніпро) 07 липня 2020 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що складено відповідний актовий запис № 72 (а.с.14).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями з відстроченням частини платежу від 21.04.2008 року (далі - Договір) посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко А.В., зареєстрований в реєстрі за № 1349 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 . У пункті 1.1. вказаного Договору зазначено, що за даними Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 18402348 виданого 07.04.2008 року Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що відчужується складається з: Аа-житловий будинок (г/бит) загальною площею 43,1 кв.м., в тому числі житловою площею 32,8 кв.м.; Д-сарай, М-сарай, О-літня кухня, Б-гараж, Г-вбиральня, И-баня, В-погріб, П-сарай, І-замощення, к-ганок, к1-козирок, N1-огорожа, N-хвіртка, N2-огорожа, розташований на земельній ділянці розміром 646,3 кв.м. (а.с.15-16).

Вказаний в цьому Договорі житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями набувається за згодою дружини Покупця ОСОБА_1 , справжність підпису якої на заяві засвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко А.В. 21.04.2008 року за реєстровим № 1347. Текст цієї заяви доведений до відома Продавця, що вказано в пункті 1.5. Договору.

Право власності ОСОБА_2 на спірний будинок підтверджується Витягом з державного реєстру правочинів № 5818936 від 21.04.2008 року, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18594194 від 21.04.2008 року (а.с.17-18).

З`ясовано, що зазначений об`єкт нерухомого майна придбаний сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі.

Згідно звіту про оцінку майна-житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 від 23.10.2020 року,ринкова вартість вказаного житлового будинку становить 600300,00 грн. (а.с. 19-32).

За змістом частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно частин першої, другої статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Згідно частини третьої статті 5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

На момент виникнення цивільних відносин сторін - створення сім`ї (1999 рік) діяв акт цивільного законодавства Кодекс про шлюб та сім`ю України і Цивільний кодекс Української РСР (1963 року) та Закон України «Про власність», в подальшому з 2004 року Сімейний кодекс України та Цивільний кодекс України.

Відповідно статті 13 Кодексу про шлюб та сім`ю України, права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану.

Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном (стаття 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України).

Згідно зі статтею 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Частиною другої статті 112 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини другої статті 372 Цивільного кодекс України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень Цивільного кодексу України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

За змістом пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частина третя Цивільного кодексу України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до вимог частини першої, другої та четвертої статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Враховуючи вищевикладене, оскільки спірний будинок придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, а отже у відповідності до статті 60 Сімейного кодексу України належить їм на праві спільної сумісної власністі та у відповідності до вимог статті 71 Сімейного кодексу України та статті 371 Цивільного кодексу України підлягає поділу між сторонами в рівних частках, позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, положеннями частини шостої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

За частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом з`ясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

При цьому, суд не бере до уваги розписку від 01.04.2021 року, що міститься в матеріалах справи про отримання коштів позивачем за будинок (а.с. 68), оскільки в ній відсутня домовленість сторін щодо вартості будинку, отримана позивачем сума є не значною відносно оціночної вартості будинку, а також зміст не містить ідентифікаційних ознак будинку, за який отримувались кошти.

Таокж позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13985,25 грн.

Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

… саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання професійної правничої допомоги та представництва інтересів від 14.01.2021 року (а.с.33-34), та розрахунок суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу (а.с.77) Відповідно до вказаного розрахунку ОСОБА_1 , згідно договору від 14.01.2021 року надано правничу допомогу на суму 13985,25 грн. Зазначену суму позивач сплатила, що пітверджується квитанцією до касового прибуткового ордера б/н від 14.01.2021 року (а.с.78).

Також судом не приймаються доводи представника відповідача щодо відсутності підстав у позивача для звернення до суду та не відшкодування у зв`язку з цим понесених ним витрат, оскільки безпосереднє право звернення до суду є конституційним правом кожного.

Зміст частини першої статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Такіж права закріплені у статті 15 Цивільного кодексу України та статті 4 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, суд прийшов до висновку щодо обгрунтованості позовних вимог, а відтак право позивача на час звернення до суду відповідачем не було визнано, й активні дії щодо визнання права позивача відповідачем вчинені не були.

А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 13985,25 грн.

А також зважаючи на приписи частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 3001,50 грн. (1% від ринкової вартості спірного будинку згідно висновку про вартість майна, а.с. 21).

Керуючись Конституцією України, статтями 13, 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, статтею 112 Цивільного кодексу Української РСР, статями 60, 63, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, статтями 5, 15, 328, 327, 368, 372 Цивільного кодексу України, статтями 4, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 206, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя та поділ спільного майна подружжя, задовольнити повністю.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) судовий збір в розмірі 3001,50 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13985,25 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення даного рішення до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ).

Повний текст судового рішення складено 21.07.2022 року.

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда