ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/3564/21 Номер провадження 22-ц/814/1797/22Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О.Ю. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2021 року у складі судді Алтухової О. Ю.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з вказаним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг.

Позов мотивовано тим, що з 31.08.2001 по 18.08.2016 вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час перебування у шлюбі, 29.11.2003 спільно придбали чотирьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за нею.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2019 року в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Вказувала, що з 05.02.2018 по 12.02.2021 вона проводила оплату утриманню житла на загальну суму 62 724,18 грн та на сьогоднішній день між сторонами не досягнуто згоди щодо відшкодування відповідачем витрат на утримання квартири за вказаний період.

Зазначала, що будь-яких договорів щодо користування квартирою, зокрема, з приводу оплати житлово-комунальних послуг між ними не укладалося та домовленості не досягнуто, а, оскільки вони є співвласниками квартири, то і витрати на її утримання несуть порівну.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 05.02.2018 по 12.02.2021 у сумі 31 362,09 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2021 року вказана цивільна справа передана за підсудністю до Фрунзенського районного суду м. Харкова.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю заявлених позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що чинне законодавство визначає обов`язок співвласника незалежно від фактичного проживання чи реєстрації, сплачувати комунальні послуги на утримання житла, в той час як відповідач всіляко ухиляється від утримання свого майна, а тому вона має право, як інший співвласник, який належним чином сплачує комунальні послуги, як за себе, так і за іншого співвласника, вимагати через суд стягнення в порядку регресу частини понесених витрат з недобросовісного співвласника.

Вважає неправомірними висновки суду про те, що квитанція про сплату комунальних послуг не є доказом підстави виникнення відповідного платежу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін. Вказує, що в квартирі він не зареєстрований, постійно або тимчасово не проживає в ній з жовтня 2014 року, житлово-комунальними послугами не користується, а тому не має нести таких витрат.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що з 31.08.2001 по 18.05.2016 сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В період шлюбу, 29.11.2003 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зеленецьою О. В. за реєстровим № 3832, ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку 02.12.2003 зареєстровано КП «Харківське МБТІ» за ОСОБА_1 (а. с. 8, 9).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2019 року в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаної квартири (а. с. 10-11).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказувала, що відповідач не несе витрат на утримання спільного майна, за період з 05.02.2018 по 12.02.2021 нею особисто було оплачено житлово-комунальні послуги з утримання спільної квартири на загальну суму 62 724,18 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій, 1/2 частка цієї суми у розмірі 31 362,09 грн має бути відшкодована відповідачем.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні цього позову, виходив з того, що позивачем не надано достатньої кількості належних та допустимих доказів на підтвердження суми понесених витрат.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на таке.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини другої, четвертої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до пунктів 5, 10 частини другої статті 7, статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Непроживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг.

Виходячи з аналізу наведених норм права, можна зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо квартири, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, чи зареєстрований та чи проживає він в цій квартирі, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. У разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.

У разі доведеності одним зі співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у ньому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Аналогічні за змістом правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 06 травня 2019 року у справі № 712/10644/16, від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17, від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15, від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17.

Отже, сторони, як співвласники квартири в силу вимог статей 322, 360 ЦК України зобов`язанні утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами не було укладено будь-яких договорів щодо утримання спільної квартири, а тому сторони несуть спільний обов`язок щодо утримання нерухомого майна відповідно до частки кожного з них у праві спільної власності.

Згідно наявних в матеріалах справи копій дублікатів квитанцій за період з 05.02.2018 по 12.02.2021 ОСОБА_1 оплатила житлово-комунальні послуги по утриманню квартири АДРЕСА_2 на загальну суму 62 724,18 грн (а. с. 16-63). Такі витрати позивача, відповідачем, попри його процесуальний обов`язок, не спростовані, доказів внесення ним коштів на оплату послуг з утримання спільного майна суду не надано. Заперечення відповідача щодо не проживання у спірній квартирі з жовтня 2014 року та визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири лише 11.09.2019 є безпідставними, оскільки правовий режим спільної власності подружжя на майно, придбане у шлюбі, виникає з моменту придбання такого майна, а обов`язок відповідача ґрунтується на праві власності незалежно від місця його реєстрації та фактичного проживання й споживання житлово-комунальних послуг.

Таким чином, позивач належними доказами підтвердила факт того, що вона несла тягар утримання спільного майна, відповідач як співвласник спірної квартири свого обов`язку щодо участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна не виконував, не здійснював оплату комунальних послуг відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, тому зобов`язаний компенсувати позивачу сплачену нею частину вартості вказаних комунальних послуг.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке не відповідає обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, із постановленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем по справі були понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 908 грн та апеляційної скарги в розмірі 1 362 грн, а всього 2 270 грн, які покладаються судом на відповідача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2021 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 05.02.2018 по 12.02.2021 в сумі 31 362,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 270 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна