КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4898/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національного банку України, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Національного банку України, про відшкодування майнової шкоди та просили суд стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 2 428 717,97 грн. та 800 000 доларів США в еквіваленті на день винесення рішення; стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_2 суму коштів у розмірі 1 925 425,31 грн.

Свої вимоги мотивували тим, що між позивачем ОСОБА_1 та банком укладено низку договорів банківського вкладу, а саме:

- договір-заяву №328823/136028/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті від 17 липня 2015 року;

- договір-заяву №328823/136038/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті від 17 липня 2015 року;

- договір-заяву №328823/136048/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті від 17 липня 2015 року;

- договір №328823/138518/07- 15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в національній валюті від 30 липня 2015 року.

Відповідно до виписок з особових рахунків ОСОБА_1 вихідний залишок на рахунках становить 800 000 доларів США та 2 428 717, 97 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості перед ОСОБА_4 складає 800 000 доларів США та 2 428 717, 97 грн.

Крім того, між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір №328823/138508/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в національній валюті від 30 липня 2015 року.

Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 01 березня 2016 року по 20 травня 2016 року від 20 травня 2016 року вихідний залишок по рахунку ОСОБА_2 становить 1 925 425, 31 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості банку перед ОСОБА_2 складає 1 925 425, 31 грн.

Позивачі вважають, що в результаті протиправної бездіяльності Національного банку України, яка встановлена постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року у справі №826/7697/16 їм завдано матеріальну шкоду в розмірі вкладів, які не були повернуті ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на загальну суму 4 354 143, 28 грн. та 800 000 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт вказує, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не встановлює обмежень відшкодування заподіяної шкоди особою, що її завдала, та в даному спорі необхідно керуватись саме нормами Цивільного кодексу України, а саме: ст. 1173 Цивільного кодексу України, а не Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також апелянт наголошує, що судовим рішенням, що набрало законної сили вже встановлено, що в зв`язку з протиправною бездіяльністю НБУ вкладники зазнали шкоди, а тому немає необхідності повторно доказувати наявність шкоди завданої вкладникам банку та доказувати той факт, що ця шкода завдана саме бездіяльністю відповідача.

Також апелянт звертає увагу, що предметом даного спору є саме відшкодування шкоди, яка завдана протиправною бездіяльністю Національного банку України, що встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, на підставі ст. 1173 ЦК України та таке відшкодування шкоди ніяким чином не пов`язане з процедурою ліквідації.

Вказує, що бездіяльність Національного банку України щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів, яка призвела до порушень прав вкладників у вигляді неповернутих грошових коштів, і є шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади. А тому особи, що постраждали внаслідок такої бездіяльності можуть вимагати компенсації відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України.

Крім того, вказує, що вже зі звітів про фінансовий стан ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», можна дійти висновку, що наявні активи банку не перекривають зобов`язання і можна встановити розмір завданих кредиторам збитків.

Відповідно дост. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб погашаються у 3 чергу, а вимоги позивачів віднесені до 4 черги задоволення вимог кредиторів, оскільки зобов`язання ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» перед ФГВФО перевищують оціночну вартість активів банку, можна зробити висновок, що вимоги позивачів не будуть погашені.

Вважає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не врахував, що внаслідок дій відповідача порушується невід`ємне право позивачів володіти та вільно користуватися своїм майном.

21 лютого 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від Національного банку України, в якому не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх надуманими, а оскаржуване апелянтами судове рішення - законним та обґрунтованим у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідач вказує, що посилання позивачів на положення статті 1173 ЦПК України щодо відшкодування шкоди завданої фізичній особі незаконним рішенням, дією чи бездіяльність органу державної влади є помилковим, оскільки така шкода не повинна бути пов`язана з порушенням договірного зобов`язання.

Разом з тим, відповідач погоджується із висновком суду щодо недоведеності позивачами його вини у доведенні ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до неплатоспроможності, не доведено завдану шкоду саме позивачам, з урахуванням того, що розмір вкладу не є розміром шкоди, а також не доведено причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями відповідача.

Наголошує на тому, що процедура ліквідації банку ще триває, позивачі не позбавлені права отримати вклади, їх включено до реєстру кредиторів банку, а тому відсутня й заподіяна їм шкода, зокрема й відповідачем Національним банком України.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача Решетило С.В. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що між ОСОБА_1 (та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву №328823/136028/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті від 17 липня 2015 року.

Відповідно до умов Договору, ОСОБА_1 передав АТ «Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі.

Дані по вкладу: Вклад №328823/136028/3-15, оформлений 17.07.2015 р.; Сума вкладу - 50 000 дол. США (п`ятдесят тисяч доларів С11ІА 00 центів); Вклад оформлюється на строк 3 місяці по 17.10.2015 р. включно; Банк відкриває особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад; На суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 5.50 % річних; Мінімальний строк вкладу - 3 місяці Період нарахування відсотків на вклад - 1 місяць; Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 01.03.2016 по 24.05.2016 року від 24.05.2016 вихідний залишок по рахунку № НОМЕР_1 складає 50 000 дол. США.

Між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву №328823/136038/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті від 17 липня 2015 року.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 передав АТ «Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі.

Дані по вкладу: Вклад №328823/136038/3-15, оформлений 17.07.2015 р.; Сума вкладу - 250 000 дол. США (двісті п`ятдесят тисяч доларів США 00 центів); Вклад оформлюється на строк 3 місяці по 17.10.2015 р. включно; Банк відкриває особовий рахунок № НОМЕР_2 , на який зараховується вклад; На суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 5.50 % річних; Мінімальний строк вкладу - 3 місяці; Період нарахування відсотків на вклад - 1 місяць.

Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 01 березня 2016 року по 24 травня 2016 року від 24 травня 2016 року вихідний залишок по рахунку № НОМЕР_2 складає 250 000 доларів США.

Між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву №328823/136048/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті від 17 липня 2015 року.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 передав АТ «Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі.

Дані по вкладу: Вклад №328823/136048/3-15, оформлений 17.07.2015 р.; Сума вкладу -500 000 дол. США (п`ятсот тисяч доларів США 00 центів); Вклад оформлюється на строк 3 місяці по 17.10.2015 р. включно; Банк відкриває особовий рахунок № НОМЕР_3 , на який зараховується вклад; На суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 5.50 % річних; Мінімальний строк вкладу - 3 місяці; Період нарахування відсотків на вклад - 1 місяць.

Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 01 березня 2016 року по 24 травня 2016 року від 24 травня 2016 року вихідний залишок по рахунку № НОМЕР_3 складає 500 000 доларів США.

Між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір №328823/138518/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в національній валюті від 30 липня 2015 року.

Відповідно до умов договору, ОСОБА_1 передав АТ «Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі.

Дані по вкладу: Вклад №328823/138518/07-15, оформлений 30.07.2015 р. Сума вкладу - 2 500 000, 00 (два мільйони п`ятсот тисяч грн. 00 коп.). Вклад оформлюється на строк по 28.10.2015 р. Банк відкриває особовий рахунок № НОМЕР_4 , на який зараховується вклад. На суму вкладу нараховуються відсотки відповідно до умов п.1.1.1.-1.1.13 від 9%-12%; Період нарахування відсотків на вклад - 1 місяць.

Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 01 березня 2016 року по 20 травня 2016 року від 20 травня 2016 року вихідний залишок по рахунку № НОМЕР_5 складає 2 428 717,97 грн.

Відповідно до виписок з особових рахунків ОСОБА_1 вихідний залишок на рахунках Позивача 1 становить 800 000 тис. дол. США та 2 428 717, 97 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості перед ОСОБА_4 складає 800 000 доларів США (вісімсот тисяч дол. США.) та 2 428 717, 97 грн. (два мільйони чотириста двадцять вісім тисяч сімсот сімнадцять грн. 97 коп.).

Між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір №328823/138508/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в національній валюті від 30 липня 2015 року.

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 передала АТ «Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі.

Дані по вкладу: Вклад №328823/138508/07-15, оформлений 30.07.2015 р.; Сума вкладу - 2 000 000, 00 (два мільйони грн. 00 коп.); Вклад оформлюється на строк по 28.10.2015 р.; Банк відкриває особовий рахунок № НОМЕР_7 , на який зараховується вклад. На суму вкладу нараховуються відсотки відповідно до умов п.1.1.1.-1.1.13 від 9%-12%: період нарахування відсотків на вклад - 1 місяць.

Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 01 березня 2016 року по 20 травня 2016 року від 20 травня 2016 року вихідний залишок по рахунку ОСОБА_2 становить 1 925 425, 31 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості перед ОСОБА_2 складає 1 925 425, 31 грн. (один мільйон дев`ятсот двадцять п`ять тисяч чотириста двадцять п`ять грн. 31 коп.).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року №98 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачами не доведено та не надано належних та допустимих доказів, що внаслідок дій відповідача порушені їх права, як кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на отримання коштів за договорами банківського вкладу, не доведено причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями банку.

Безпідставними суд визнав й доводи позову про те, що судовим рішеннями у адміністративній справі № 826/7697/16 доведена вина Національного банку України в неможливості позивачів користуватись своїми коштами, розміщених на депозитних рахунках ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», оскільки, в зазначеному рішенні не міститься жодного висновку, що внаслідок дій чи бездіяльності Національного банку України порушені права вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в тому числі і позивачів, на отримання коштів за договорами банківського вкладу.

Механізм відшкодування шкоди кредиторам та повернення коштів, отриманих під час виконання уповноваженою особою Фонду заходів чітко визначеній чинним законодавством. Таким чином, оскільки між позивачами та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виникли договірні відносини, то стягнення суми вкладу позивачу повинно відбуватись на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Доводи представника позивачів про те, що стягнення суми вкладу як відшкодування майнової шкоди є безпідставним.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) визначено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.

Згідно з пунктами 6, 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону № 4452-VI є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Закону № 4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Залишок невиплаченої суми повинен повертатися в порядку черговості, встановленої статтею 52 цього Закону. Зокрема вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, визначену Фондом, погашаються у четверту чергу.

На момент звернення позивачів у вказаній справі з позовом до суду у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вже розпочата процедура ліквідації, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-350цс17.

Вказаний правовий висновок є незмінним і правових підстав для відступлення від нього колегія суддів не знаходить.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі №757/2216/15 зазначила, що «після початку процедури ліквідації банку та введення тимчасової адміністрації стягнення коштів за зобов`язаннями цього банку можливе лише у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк, який перебуває на стадії ліквідації, діє через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважену особу Фонду та не може поза процедурою, визначеною Законом, відповідати за зобов`язаннями по договорам банківського вкладу. Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову позивача до банку про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки ці вимоги заявлено поза процедурою, визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та до неналежного відповідача».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №559/1777/15 за участю ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зазначила, що «у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним щодо інших Законів України у відповідних правовідносинах. Запровадження тимчасової адміністрації у банку унеможливлює стягнення з нього коштів за договором банківського вкладу в інший спосіб, аніж це передбачено Законом. З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у позові».

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , оскільки правовідносини, які склались між ними та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», є договірними відносинами, які регулюються нормами цивільного законодавства, а вимоги про відшкодування збитків Національним банком України є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними доказами щодо завдання їм реальних збитків чи упущеної вигоди діями або бездіяльністю саме відповідача.

Аналогічний правовий висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 757/11071/17-ц (провадження № 61-24844св18).

Таким чином суд першої інстанції правильно вказав, що позивачами не доведено, що внаслідок дій або бездіяльності Національного банку України було порушено їх право, як кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на отримання коштів за договорами банківського вкладу, не доведено причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями відповідача.

Щодо доводів апелянта про те, що він просив відшкодувати йому шкоду виходячи із положень ст. 1173 ЦК України, то колегія суддів виходить із наступного.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За загальним правилом, яке встановлено у частині першій статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Одним із елементів доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Доведенню підлягає те, що порушення боржником договірного зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, наслідком такого порушення.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, обов`язковою умовою відшкодування заподіяних збитків та майнової шкоди є порушення прав особи внаслідок незаконних дій або бездіяльності та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими незаконними діями (бездіяльністю) та завданням шкоди.

Згідно із частиною четвертою статті 4 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року у адміністративній справі № 826/7697/16 визнано факт порушення Національним банком України прав вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який своєю бездіяльністю призвів до завдання матеріальної шкоди вкладників, є безпідставними. Вказаним судовим рішенням обставин щодо порушення права позивача на отримання коштів від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договорами банківського вкладу унаслідок протиправних дій або бездіяльності Національного банку України встановлено не було та не міститься жодного висновку, що внаслідок дій чи бездіяльності відповідача було порушено право вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Колегія суддів враховує, що до моменту отримання позивачами суми акцептованої вимоги звернення до суду із позовом про відшкодування завданої майнової шкоди є передчасним. Конкретний розмір завданих кредитору збитків можливо встановити лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, встановленої законом.

На час розгляду цієї справи апеляційним судом ліквідаційна процедура та продаж майна банку триває, тому доводи сторони позивачів про те, що ліквідаційної маси третьої особи не вистачить для задоволення акцептованих вимог кредитора ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є припущеннями.

Тобто, звернення позивача до суду з зазначеним позовом є передчасним, оскільки процедура ліквідації банку не закінчилась та на час розгляду справи неможливо встановити те, що матеріальні вимоги позивачів не будуть задоволені за рахунок майна банку під час ліквідації.

Враховуючи викладене, районний суд дійшов правильного висновку про те, що належними й допустимими доказами не підтверджено того, що саме у результаті бездіяльності Національного банку України настали негативні фінансово-економічні наслідки у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», завдання шкоди позивачам та причинного зв`язку між шкодою та неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача, та відповідно про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів погодилась із висновками суду першої інстанції, що розмір банківського вкладу не є заподіяною шкодою у розумінні статті 1166 ЦК України зважаючи на те, що питання повернення вкладу відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» по суті не вирішене.

Із цих же підстав колегія судів відхиляє доводи апеляційної скарги, що вимоги позивачів полягали саме в отриманні відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок неправомірного рішення відповідача, а не задоволення вимог кредитора за договорами депозитних вкладів.

Наведене вище узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 910/13826/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 757/75104/17-ц, від 13 квітня 2020 року у справі № 757/29145/18-ц, від 16 червня 2022 року у справі №757/75447/17.

Отже, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною позивачів спірних правовідносин, положень ЦПК України, Закону № 4452-VI та судової практики суддів касаційної інстанції, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Як вказав Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на те, що на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір при поданні апеляційної скарги з позивача не справлявся, то судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 ,залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06 липня 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв