ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 705/465/18
Провадження № 22-ц/821/986/22
категорія: 305000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання нотаріальної інформації, у складі: головуючого судді Гудзенко В. Л.,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) про надання нотаріальної інформації.

Позовні вимоги мотивував тим, що він та ОСОБА_5 є співвласниками майнового комплексу по АДРЕСА_1 зі спільним користуванням відповідно до Договору дарування від 1994 року.

В серпні 2017 року ОСОБА_5 без попередження уклала Договір передарування з ОСОБА_6 на нерухоме майно і з ОСОБА_7 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , хоча не мала повноважень на такі дії, при цьому відбулася зміна концепції спільного користування індивідуального та громадського простору, в тому числі були порушені його законні інтереси, тому з метою їх захисту він звернувся до нотаріуса Роголь Г. І. за отриманням відповідної інформації.

Проте в усному порядку нотаріус йому відмовила, що змусило його звернутися з даним позовом до суду та просить зобов`язати приватного нотаріуса Роголь Г. І. надати йому повну інформацію та копії договорів дарування з ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , та рішення про державну реєстрацію їх за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача судовий збір.

В подальшому ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просить висловити осуд ОСОБА_2 за невиконання ухвали від 22.02.2018, тобто за неявку в підготовче засідання, яке було призначено на 17.04.2018, а також, просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює у 1373 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що з позовної заяви ОСОБА_1 неможливо встановити в чому полягає порушення його прав та інтересів зі сторони відповідача, та законність захисту його прав у спосіб визначений в позовній заяві.

Таким чином, при викладених обставинах, суд дійшов висновку, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві, а саме не довів факту порушення його законних прав та інтересів відповідачем.

У 20 червня 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким залишити позов без розгляду. Судовий збір стягнути з відповідача.

Зазначає, що він заявляв судді Гудзенко В. Л. відвід у зв`язку з недовірою, що унеможливлює розгляд справи нею.

Зазначає, що його обмежили у доступі до суду за захистом своєї викраденої хасидами приватної власності. Суддею Гудзенко В. Л. порушена присяга.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

У п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що «застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам».

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

З матеріалів справи вбачається, що за договором дарування від 27 травня 1994 року ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_5 та ОСОБА_1 прийняли в дар кожен в рівних частках належну ОСОБА_9 1/3 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 3).

Тобто, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 27 травня 1994 року, у відповідності до ст. 112 ЦК УРСР 1964 (ч. 1 ст. 356 ЦК України, яка регламентує право спільної часткової власності), стали власниками частини вказаного будинку на праві спільної часткової власності.

Звертаючись до суду першої інстанції із даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку із незаконним відчуженням ОСОБА_5 частини будинку та земельної ділянки на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_10 відповідно, він мав намір отримати повну інформацію та копії договорів дарування у приватного нотаріуса ОСОБА_2 , проте остання незаконно усно йому відмовила.

Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у ст. 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені ч. 3 ст. 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі №473/1878/19 зазначено, що аналіз вищезазначених норм права свідчить про те, що нотаріус зобов`язаний мотивувати свої дії, направлені на відмову у вчиненні нотаріальної дії. При цьому, нотаріусу заборонено лише безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Згідно положень ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

На підтвердження факту звернення до приватного нотаріуса Роголь Г. І. позивач додав копію заяви адресованої приватному нотаріусу Роголь (Карайкоза) Г. І., проте жодних даних про її направлення чи отримання останньою позивачем не було надано.

Відмови в наданні запитуваних ОСОБА_1 документів, тобто, відмови у вчиненні нотаріальних дій також надано суду не було.

На ряду з цим, ОСОБА_1 надав суду копію листа секретаря Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Трофименко І. В. та копію Наказу заступника Міністра з питань виконавчої служби Шкляр С., з яких вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги від 24.01.2018 у зв`язку з тим, що вона подана без дотримання вимог, визначених ч. 5 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто до скарги долучені копії документів належним чином не завірені (а.с. 10-11).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, із долучених документів не можливо встановити які та чиї дії позивач оскаржував.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з нормами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч. 1 с. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами факт порушення його прав діями чи бездіяльністю нотаріуса, не довів самого факту звернення до нотаріуса із заявою та за відсутності відмови приватного нотаріуса ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальних дій, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині зобов`язання приватного нотаріуса Роголь (Карайкоза) Г. І. вчинити дії.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, яку він оцінює у 1373 грн, слід зазначити наступне.

Підставою для стягнення вказаної шкоди з відповідача позивач зазначив невиконання ухвали Уманського міськрайонного суду від 22.02.2018 та неявку на розгляд 17.04.2018, чим ОСОБА_2 образила позивача.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2018 року відкрито провадження у справі, якою надано відповідачу строк на подачу відзиву, що є правом а не обов`язком.

17 квітня 2018 року відповідач в судове засідання не з`явилась, проте даних про повідомлення її належним чином про час та місце розгляду справи матеріали справи не містять. В подальшому відповідач неодноразово надсилав до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 24, 34, 40, 47, 51, 74).

Будь-яких доказів завдання діями відповідача моральної шкоди ОСОБА_1 останнім суду не надано, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в позові в цій частині.

Відносно доводів апеляції про неповноважний склад суду, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч.ч. 2-3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (ч. 7 ст. 40 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2022 року ОСОБА_1 заявив відвід судді Гудзенко В. Л.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2022 року суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, а справу передав до канцелярії суду для вирішення питання про відвід (а.с. 122).

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 17 травня 2022 року визначено суддю Єщенко О. І. для розгляду вищевказаного відводу (а.с. 124).

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2022 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід судді відмовлено (а.с. 126).

Отже, з викладеного вбачається, що розгляд поданого позивачем відводу здійснено у визначеному законом порядку, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Відносно вимоги апеляційної скарги про залишення позову без розгляду апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. ст. 255 та 257 цього Кодексу.

Як зазначалось, ст. 257 ЦПК України передбачено чіткий та вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду. Підстави для залишення позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду, за наслідками апеляційного перегляду, визначені процесуальним законом, відсутні.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу і на те, що згідно ч. 1 ст. 373 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, підстави для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 20 липня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко