Справа № 155/191/22
Провадження № 2/155/190/22
Рішення

іменем України

06 липня 2022 року м.Горохів

Горохівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Яремчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Задурської К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м.Горохів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона перебуває з 10 серпня 2013 року. Від шлюбу народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує, що сімейні відносини з відповідачем не склалися. У сторін різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння. З листопада 2020 року вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства, їхній шлюб розпався. Позивач вказує, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини.

Крім того, позивач просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно. ОСОБА_1 вказує, що відповідач є здоровим та працездатним, з 2020 року працює у Республіці Польща, інших осіб на своєму утриманні не має, коштів на утримання дочки регулярно не надає. ОСОБА_2 лише один раз у жовтні 2021 року надав допомогу на утримання дочки в розмірі 10000 гривень. Враховуючи, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батька утримувати дитину до їх повноліття, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 28 квітня 2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання 06.07.2022 р. не з`явилась, відповідно до поданої суду заяви просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 06.07.2022 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи суду не подав, проти позову у встановленому законом порядку не заперечив.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб 10 серпня 2013 року, місце реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №64. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_5 » (а.с.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст.ст.104,105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом встановлено, що з листопада 2020 року між сторонами припинено сімейні стосунки, шлюб існує формально: на даний час сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідач проти заявлених позовних вимог про розірвання шлюбу не заперечив.

За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб підлягає розірванню.

З врахуванням вимог ст.ст. 24,55,56 СК України суд дійшов висновку, що позов про розірвання шлюбу підставний та підлягає до задоволення.

Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, за час шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18 лютого 2022 року №274 стверджується, що за адресою реєстрації позивача зареєстрована, дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їхньої малолітньої дитини, тобто між ними існує спір з цього питання.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно абз.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на її утримання. При цьому, на позивача покладається обов`язок доказування в частині визначення розміру аліментів, що підлягає стягненню. На відповідача покладається обов`язок довести відсутність можливості надати таку допомогу.

Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, інших відомостей щодо працевлаштування та середньомісячного заробітку (доходу) відповідача позивачем суду не надано. Із долучених до позовної заяви документів вбачається, що малолітня дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. При цьому, доводи позивача про те, що відповідач працює за кордоном та отримує доходи не беруться судом до уваги, оскільки дана обставина нічим не підтверджена належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів позивач суду не надала.

Отже, позивачем не доведено достатності заробітку (доходу) відповідача і його спроможність сплачувати аліменти у розмірі, що перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів, визначений ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Водночас, відповідачем не було надано жодних доказів його непрацездатності та наявності на його утриманні інших дітей, батьків, чи докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання його малолітньої дитини.

Окрім цього, при визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ч. 2 ст. 200 Сімейного кодексу України, бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, тобто позивачем.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Як передбачено ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів слід задовольнити частково, стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень на утримання дитини щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З даною позовною заявою позивач звернулася 10.02.2022 року (а.с.1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Згідно ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Окрім того, з відповідача на користь позивача у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню сума сплаченого судового збору за позовними вимогами про розірвання шлюбу в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

На підставі ст.ст. 24, 56, 104,105, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 184, 200 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 27, 28, 77-81, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 10.08.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №64 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок сплаченого судового збору.

Стягувати з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень на утримання дитини щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.02.2022 та до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в дохід держави в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Яремчук С.М.