ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи №1512/2-1287/11

Апеляційне провадження №22-ц/813/3928/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого -Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрова Є.С.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Павельченко Ігоря Віталійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 08 липня 2021 року, постановлену під головуванням судді Калашнікової О.І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви та позиції сторін

У травні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі - ТОВ «Консалт Солюшенс») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі ПАТ «Фідобанк») його правонаступником ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Київським районним судом м.Одеси у справі № 1512/2-1287/11 за позовом публічного акціонерного товариства «Ерсте-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» послалось на те, що за результатами електронного аукціону № UA-EA-2020-12-23-0000012-b, проведеного 19 січня 2021 року, за лотом №GL1N019277 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 7 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, 220 кредитних договорів, що забезпечені заставою та 267 беззаставних кредитних договорів, визнано переможцем ТОВ «Консалт Солюшенс», що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-12-23-000001-b.

03 лютого 2021 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 28. За змістом п.11 Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/1975/74/04360 від 06 вересня 2007 року. Таким чином, ПАТ «Фідобанк» вибуло як сторона із виконавчого провадження (а.с.1-4).

Представник Павельченко І.В. в інтересах ОСОБА_1 просив відмовити ТОВ «Консалт Солюшенс» у задоволенні заяви про заміну сторони стягувача, надавши суду письмові заперечення (а.с.49-53).

Короткий зміст судового рішення першої інстанції

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 08 липня 2021 року заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» задоволено (а.с.79-81).

Замінено сторону стягувача ПАТ «Фідобанк» на правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчих документах № 2-1287/11, дублікати яких видані Київським районним судом м.Одеси 10 вересня 2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Суд дійшов висновку, що заява ТОВ «Консалт Солюшенс» ґрунтується на вимогах закону, підстав для відмови у її задоволенні не встановлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на скаргу

В апеляційній скарзі адвокат Павельченко І.В. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 08 липня 2021 року скасувати, відмовивши ТОВ «Консалт Солюшенс» у задоволенні заяви про заміну сторони (а.с.83-88).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції:

- не надав належної оцінки тим обставинам, що ТОВ «Консалт Солюшенс» у заяві ставило питання щодо заміни стягувача саме у виконавчому провадженні, а не у виконавчих документах до відкриття виконавчого провадження, тобто суд вийшов за межі вимог заявника;

- не врахував, що з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою;

- проігнорував той факт, що в матеріалах справи №1512/2-1287/11 відсутні будь-які докази, які підтверджують правовий статус ПАТ «Ерсте-Банк», ПАТ «Фідобанк», ТОВ «Консалт Солюшенс», ОСОБА_1 як сторін виконавчого провадження взагалі, що унеможливлює застосування положень ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»;

- не врахував, що з моменту винесення рішення у справі №1512/2-1287/11 сплило більше ніж 10 років;

- не були досліджені наявні у справі докази та не надано оцінку обставинам справи і спірним правовідносинам, зокрема: чи було отримано позивачем виконавчі листи у справі №1512/2-1287/11; яким є правовий статус позивача і відповідача у цій справі в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» станом на дату звернення ТОВ «Консалт Солюшенс» із заявою про заміну сторони; чи підлягають відповідні виконавчі листи для пред`явлення до виконання; чи пропущений строк на пред`явлення виконавчих листів до виконання; чи наявна заборгованість за кредитним договором № 014/1975/74/04360 від 06 вересня 2007 року станом на дату звернення із заявою про заміну сторони;

- не звернув увагу, що заява ТОВ «Консалт Солюшенс» не підписана, а додані до заяви докази (в тому числі і платіжне доручення про спліту за відступлення) не засвідчені належним чином, що виключає можливість задоволення такої заяви. Так, на заяві та усіх додатках міститься абсолютно ідентичний відбиток факсиміле, а не власноручного підпису керівника ТОВ «Консалт Солюшенс», що не може вважатися оформленням заяви належним чином.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Демчук Я.В. в інтересах ТОВ «Консалт Солюшенс» просив відмовити ОСОБА_1 в задоволення апеляційної скарги. Зазначав, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому проваджені, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто на будь-якій стадії процесу. При цьому представник послався на правові позиції Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц, 31 жовтня 2018 року у справі №201/8548/16-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 листопада 2019 року та Верховного Суду від 17 січня 202 року від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений можливості ставити питання про поновлення строків на пред`явлення виконавчих документів до виконання та вчиняти інші дії відповідно до Закону «Про виконавче провадження». Оскільки у правовідносинах, що виникли на підставі кредитного договору, відбулась заміна стягувача за рішенням суду, яке набрало законної сили, судове рішення про задоволення вимог кредитора не виконане боржником, що не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин та, відповідно, ніяким чином не порушує права чи інтереси ОСОБА_1 . Твердження апелянта щодо неналежності та недопустимості доказів ґрунтуються на формальних підставах та не підтверджуються фактичними обставинами справи та нормами міжнародного та національного законодавства. Зазначав про обов`язковість виконання судового рішення та імперативність положень ст.442 ЦПК України. Крім того, представник поставив на вирішення суду питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., на підтвердження чого надав суду договір про надання правничої допомоги від 04 лютого 2021 року (а.с.100-103).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника Шевцова А.В. в інтересах ТОВ «Консалт Солюшенс», представника Павельченка І.В. в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Установлені судом фактичні обставини справи

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 25 лютого 2011 року у справі №1512/2-1287/11 позов ПАТ «Ерсте-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/1975/74/04360 від 06 вересня 2007 року задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку грошові кошти у розмірі 3 226 952,50 грн та судові витрати.

Судове рішення набрало законної сили.

ПАТ «Ерсте-Банк» змінило назву на ПАТ «ФІДОКОМБАНК» та внаслідок реорганізації перетворено в ПАТ «Фідобанк».

19 серпня 2011 року видані виконавчі листи.

Встановлено, що за вказаними виконавчими листами було відкрито виконавче провадження № 28728988, в рамках якого судове рішення частково виконане та стягнуто на користь банку 1 152 642,49 грн. В подальшому державним виконавцем встановлена відсутність майна у стягувача, на яке можливо звернути стягнення непогашеної заборгованості, в зв`язку з чим постановою державного виконавця від 23 листопада 2012 року виконавче провадження №28728988 закрито, а виконавчий лист №2-1287/2011 від 19 серпня 2011 року повернуто стягувачу.

За інформацією ЄДРСР ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 03 липня 2014 року у справі №1512/2-1287/11 видано дублікат виконавчого листа ПАТ «Фідобанк». Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 10 жовтня 2014 року замінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «Ерсте-Банк» на правонаступника ПАТ «Фідобанк» та поновлено строк для пред`явлення до виконання дублікатів виконавчих листів.

Судове рішення від 25 лютого 2011 року у повному обсязі не виконано.

19 січня 2021 року відбувся електронний аукціон № UA-EA-2020-12-23-000001-b за лотом №GL1N019277 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 7 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, 220 кредитних договорів, що забезпечені заставою та 267 беззаставних кредитних договорів. Портфель, що складається з 21 815 пропозицій по дебіторській заборгованості (а.с.5-6).

Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс», що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-12-23-000001-b (а.с.5-6).

03 лютого 2021 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 28 (а.с.7-12).

За змістом п.11 Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/1975/74/04360 від 06 вересня 2007 року (а.с.11).

Відповідно п.4 договору від 03 лютого 2021 року загальна сума, яка підлягає сплаті новим кредитором, складає 1 805 235,04 грн. без ПДВ (а.с.8).

На підтвердження перерахунку коштів надано копію платіжного доручення від 28 січня 2021 року №55 на суму 1 837 092,44 грн (а.с.13).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм, зокрема п.п.1 і 2 ч.1 ст.512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Частиною 5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Виходячи зі змісту ст.ст.512, 514 ЦК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень ст.442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення права вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 456/3808/14-ц.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст.ст.512, 514 ЦК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження».

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. У п.9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Вказані висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61 -20171св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 456/3808/14- ц (провадження №61-16879св19), від 18 лютого 2021 року у справі № 2-1533/11 (провадження № 61-14382св19), від 29 листопада 2021 року у справі № 521/7021/14-2.

Встановивши, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги є матеріальним правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, що є підставою, передбаченою ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», для заміни стягувача у справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності підстав для задоволення заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні.

Разом з тим, суд першої інстанції, задовольняючи заяву про заміну стягувача, помилково в резолютивній частині рішення замінив стягувача у виконавчих документах, а ні у виконавчому провадженні, як просив заявник, тим самим вийшов за межі клопотання сторони, на що звертає увагу апелянт.

Колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вказаного доводу апелянта, тому оскаржуване рішення підлягає зміні в його резолютивній частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що умовою заміни сторони виконавчого провадження є наявність відкритого виконавчого провадження, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Норма ст.442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінити сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) зроблено висновок про те, що навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

У вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду досліджувалося питання застосування правового механізму, передбаченого ст.ст.52, 334 ГПК України, які збігаються зі змістом з приписами ст.ст. 55, 442 ЦПК України відповідно та передбачають підстави та умови заміни особи у правовідносинах, у яких виник спір, та наслідки вибуття однієї із сторін виконавчого провадження.

Крім того, в постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/31, від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17 зазначалося, що стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення.

При цьому, як було зазначено в постановах Верховного Суду від 29 березня 2021 року у справі № 2-5356/10 (провадження № 61-17987св20), від 10 червня 2021 року у справі № 2-2106/12 (провадження № 61-4178св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 727/9430/13-ц (провадження № 61-10801св21), від 26 листопада 2021 року у справі № 1616/848/2012 (провадження № 61-6329ск21) заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Вказана правова позиція є останньою позицією Верховного Суду, яка в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України має бути врахована судами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заміна стягувача не може бути здійснена, оскільки з моменту винесення рішення у справі №1512/2-1287/11 сплило більше ніж 10 років, з огляду на таке.

Заміна сторони (процесуальне правонаступництво) можлива на будь-якій стадії судового процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, незалежно від того, чи виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

У таких висновках необхідно керуватися принципом обов`язковості судового рішення та тим, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а незабезпечення виконання рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сам лише факт правонаступництва у матеріальних правовідносинах, без відповідного судового рішення про процесуальне правонаступництво, не забезпечує повної реалізації прав такої особи з виконання судового рішення, адже лише стягувач має право на отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання. Таким чином, у правовій ситуації, коли у матеріальних правовідносинах відбулося правонаступництво, проте суд відмовляє у заміні сторони стягувана його правонаступником відбувається порушення принципу обов`язковості судового рішення та нівелюється правова мета звернення особи до суду, адже завдання цивільного судочинства - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом враховано, що у справі, яка переглядається, первісним стягувачем було ПАТ «Ерсте-Банк», яке реорганізовано в ПАТ «Фідобанк», яке в свою чергу здійснило відчуження прав вимоги на користь ТОВ «Консалт Солюшенс», а тому втратило матеріально-правову та процесуальну заінтересованість у виконанні судового рішення, зокрема звернення із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та не зобов`язане вчиняти такі дії фактично для та на користь нового стягувача - ТОВ «Консалт Солюшенс», яке набуло прав вимоги за договором відступлення права вимоги. Сам лише пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не є перешкодою у матеріальному правонаступництві у спірних правовідносинах товариства після банку.

При цьому, заміна сторони у виконавчому провадженні не змінює строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження правового статусу ПАТ «Ерсте-Банк», ПАТ «Фітобанк», ТОВ «Консалт Солюшенс» та ОСОБА_1 як сторін виконавчого провадження не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що під час вирішення заяви про заміну сторони виконавчого провадження суд досліджував цивільну справу № 1512/2-1287/11 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка перебувала в архіві суду (а.с.29). В оскаржуваному рішенні суд зазначив про встановлені факти щодо виконання рішення Київського районного суду м.Одеси від 25 лютого 2011 року.

Крім того, процесуальні документи по цивільній справі № 1512/2-1287/11 наявні у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень України.

З огляду на встановлене не знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції і доводи апеляційної скарги щодо не дослідження наявних у справі доказів, ненадання оцінки обставинам справи і спірним правовідносинам.

Посилання апелянта на не підписання власноручним підписом директора ТОВ «Консалт Солюшенс» заяви про заміну сторони виконавчого провадження, а використання відбитку факсиміле, не підтверджена належними доказами.

Доводи про не засвідчення належним чином доданих до заяви документів, в тому числі і копії платіжного доручення про сплату за відступлення, спростовуються матеріалами справи, зокрема а.с.57-74.

Так, з матеріалів справи вбачається, що копії документі прошиті, пронумеровані та скріплені підписом директора та печаткою ТОВ «Консалт Солюшенс» у відповідності до вимог ст.95 ЦПК України (а.с.57-74).

Відтак, подані заявником документи прошиті, пронумеровані, підписані, скріплені печаткою та посвідчувальним написом, відповідно до вимог пунктів 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55, чинний на час подання документів), а відтак не потребували засвідчення кожної сторінки окремо. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 761/5894/17.

Вказані доводи апеляційної скарги щодо неналежного оформлення доданих до заяви про заміну сторони виконавчого провадження доказів, колегія суддів спростовує, оскільки залишення заяви про заміну стягувача без розгляду із вказаних підстав очевидно було

б проявом надмірного формалізму та призвело б до порушення права заявника на справедливий суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду.

Інші доводи не спростовують правильність висновку суду про наявність підстав для задоволення заяви про заміну сторони її правонаступником.

Відносно клопотання ТОВ «Консалт Солюшенс» щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу

Положеннями ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, яка передбачає розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

ТОВ «Консалт Солюшенс» заявило про відшкодування витрат на правову допомогу у відзиві на апеляційну скаргу (а.с.106-109).

27 червня 2022 року товариство на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надало суду договір про надання правничої допомоги від 04 лютого 2021 року, договір про надання правової допомоги від 29 квітня 2020 року, додаткову угоду № 1 від 29 грудня 2021 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 01 червня 2022 року, акт приймання-передачі наданих послуг №10 від 24 червня 2022 року, детальні описи робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги від 01 червня 2022 року.

04 липня 2022 року адвокат Павельченко І.В. в інтересах ОСОБА_1 надав суду заперечення проти задоволення клопотання щодо стягнення витрат на правову допомогу. Посилаючись на вимоги ст.134 ЦПК України, звернув увагу, що відповідне клопотання подано лише на стадії розгляду заяви про заміну сторони правонаступником у суді апеляційної інстанції, а заява про заміну сторони правонаступником, яка є першою заявою по суті спору, не мітить жодної вимоги про стягнення сум на правову допомогу. Зазначав про не надання ТОВ «Консалт Солюшенс» належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Колегія суддів, аналізуючи надані докази, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про відшкодування витрат на правову допомогу.

Так, за нормами ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч.1). У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.2). Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч.3). Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч.4).

Згідно з ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ст.141 ЦПК України.

Наразі вирішується справа по заяві про заміну сторони її правонаступником у виконавчому провадженні за виконавчими документами.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні ПАТ «Фідобанк», правонаступником якого є ТОВ «Консалт Солюшенс», до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, яка є першою заявою по суті даного спору у розумінні вимог ст.134 ЦПК України, не було заявлено про відшкодування витрат на правову допомогу (а.с.1-4).

ТОВ «Консалт Солюшенс» заявив про відшкодування витрат на правову допомогу лише у відзиві на апеляційну скаргу (а.с.106-109).

Крім того, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду саме розрахунок таких витрат. У відзиві товариством заявлено тільки попередній (орієнтовний) розмір витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн, а розрахунку, як такого, що передбачений ч.1 ст.134 ЦПК України, не подано та не зазначено про наявність поважних причин, які заважають подати докази.

Інформація, яка міститься в акті приймання-передачі наданих послуг, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись таким розрахунком, надання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 листопада 2020 року в справі № 638/7748/18.

Надані суду детальні описи робіт (наданих послуг) від 01 червня 2022 року не містять інформації щодо здійснених адвокатом витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, неподання розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Відтак, клопотання ТОВ «Консалт Солюшенс» про стягнення судових витрат підлягає залишенню без задоволення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні.

Керуючись ст.ст.374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Павельченко Ігоря Віталійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 08 липня 2021 року змінити, виклавши резолютивну частину в редакції цієї постанови.

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником задовольнити.

Замінити сторону стягувача публічного акціонерного товариства «Ерсте-Банк», правонаступником якого було публічне акціонерне товариство «Фідобанк», її правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Київським районним судом м.Одеси у справі № 1512/2-1287/11 за позовом публічного акціонерного товариства «Ерсте-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про стягнення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень), залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді :