Справа № 274/5154/21 Провадження № 2/0274/377/22
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
28.07.22 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 ,
простягнення заборгованості,
ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 10 200,00 доларів США, посилаючись на те, що 20.05.2021 р. ОСОБА_3 отримала від нього у борг грошові кошти у розмірі 10 200,00 доларів США, які зобов`язалась повернути за його вимого, однак коштів, не зважаючи на його вимоги, до цього часу не повернула.
ОСОБА_3 своєї позиції щодо позову у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила.
Ухвалою від 27.07.2022 р. відмовлено у затвердженні мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 17.11.2021 р. з метою врегулювання спору, оскільки умови цієї угоди суперечать законодавству України.
Судом з`ясовано, що відповідно до розписки від 20.05.2021 р. ОСОБА_3 бере у борг у ОСОБА_1 10 200,00 доларів США та зобов`язалась повернути борг за вимогою (а. с. 11).
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Таким чином між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 20.05.2021 р. було укладено договір позики, на підставі якого перший передав у власність другої грошові кошти у розмірі 10 200,00 доларів США, а друга зобов`язалася повернути ці грошові кошти першому за його вимогою, при цьому він мав право вимагати від неї повернення грошових коштів у будь-який час.
29.05.2021 р. ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_3 вимогу про повернення позики, у якій просив повернути борг у розмірі 10 200,00 грн. з моменту отримання вимоги (а. с. 31, 32).
Ця вимога ОСОБА_3 отримана не була (а. с. 33).
Разом з тим, ОСОБА_3 як мінімум з 17.11.2021 р. відомо про розгляд даної справи, що підтверджується наявними у справі документами, які нею підписані 17.11.2021 р. (а. с. 47, 48, 49, 50), а відтак Суд вважає, що строк виконання ОСОБА_3 зобов`язання за договором позики від 20.05.2021 р., укладеним з ОСОБА_1 , з повернення боргу у розмірі 10 200,00 доларів США, настав.
Зі змісту мирової угоди від 17.11.2021 р., укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , випливає, що ОСОБА_3 визнає наявність в неї перед ОСОБА_1 боргу у розмірі 10 200,00 доларів США, які були отримані за розпискою від 20.05.2021 р. (а. с. 50).
Таким чином, цих грошових коштів повернуто не було.
Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 ґрунтується на вимогах законодавства України, а тому підлягає задоволенню.
На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню грошові кошти у розмірі 2 744,80 грн. (сплачений за подання позову судовий збір, а. с. 5).
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (розпискою) від 20.05.2021 р. у розмірі 10 200,00 доларів США
3. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 2 744,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення у письмовій формі безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут