Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1215/21

Провадження № 2/126/80/2022

"21" червня 2022 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Шевчуком С.П.

за участі представника відповідача ПСП "Еліта" адвоката Куцяка Ф.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу загального провадження за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства "Еліта" про визнання додаткової угоди оренди земельної ділянки такою, що не набрала чинності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ПСП «Еліта» с. Війтівка Бершадського району про визнання додаткової угоди оренди земельної ділянки такою, що не набрала чинності з тих підстав, що як стверджує 26.05.2020 року вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №555, видане Державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори, отримала у власність земельну ділянку площею 2,8379 га з кадастровим номером :10:001:0068, яка розташована на території Осіївської сільської ради Бершадського району Вінницької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 12 червня 2020 року вона звернулась до відповідача з листом-повідомленням про заперечення у поновленні договору оренди земельної ділянки на новий строк та зазначила, що не бажає поновлювати укладений договір оренди землі від 02.10.2008 року на новий строк і після припинення дії договору оренди просить повернути земельну ділянку площею 2,8379 га з кадастровим номером :10:001:0068 на умовах, визначених договором оренди. 19 липня 2020 року від ПСП «Еліта» надійшла відповідь, де зазначено, що між її батьком ОСОБА_2 та ПСП «Еліта» 15.10.2012 року була підписана додаткова угода №69 про доповнення до договору оренди від 1.10.2008 року, в якій передбачено одним із пунктів продовження терміну дії поговору оренди на 10 років та зазначено, що дана додаткова угода була зареєстрована 03.06.2014 року у Реєстраційній службі Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області номер запису про інше речове право: 5938726 і що даною реєстрацією строк дії договору оренди закінчується 01.10.2028 року. До відповіді були долучені копія додаткової угоди № 69 від 15.10.2012 року та копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.06.2014 року Стверджує, що договір оренди землі від 02.10.2008 року набрав чинності з моменту його підписання та державної реєстрації. На останній сторінці договору зроблено відмітку, що договір зареєстровано у Вінницькій регіональній філії ДП «Центру ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 липня 2010 року за №31. Строк дії укладеного договору оренди становить 10 (десять) років, тобто, договір є чинним з 30 липня 2010 року по 29 липня 2020 рік. Додаткова угода №69 про доповнення до договору оренди землі була підписана сторонами 15.10.2012 року. У п. 19 додаткової угоди зазначено - «Враховуючи факт використання земельної ділянки по договору, заключеному по сертифікату - Договір переукладається». За змістом ст.ст. 18,20 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться в порядку, встановленому законом. Отже, набрання чинності Договору оренди та Додаткової угоди пов`язане з моментом їх державної реєстрації, що відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та ст. 654 ЦК України. З 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту ст.ст. 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені ст.ст. 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі, а тому після 01 січня 2013 року відповідач не міг зареєструвати спірний правочин. Разом з тим, проведена 03 червня 2014 року державна реєстрації речового права оренди земельної ділянки на підставі вказаної додаткової угоди до договору оренди землі не може підмінити державну реєстрацію самої додаткової угоди (державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією додаткової угоди), а тому не може впливати на момент набрання чинності додатковою угодою, укладеної до 01 січня 2013 року. Таким чином, за відсутності факту державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки у сторін цієї додаткової угоди не виникли права та обов`язки, які нею визначені. отже ПСП «Еліта» не набуло передбачених додатковою угодою прав. Додаткова угода № 69 до договору оренди земельної ділянки не зареєстрована відповідно до вимог чинного законодавства (що діяли на мoмeнт її укладання), не набрала чинності, тому не може слугувати правовою підставою для реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку за ПСП «Еліта». Просить визнати додаткову угоду №69 від 15.10.2012 року про доповнення до говору оренди землі від 02.10.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПСП Еліта» такою, що не набрала чинності та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги вважають необгрунтованими на законі та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі зі слідуючих підстав. Дійсно, 02.10.2008 року між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,8379 га з кадастровим номером :10:001:0068, яка знаходиться на території Осіївської сільської ради (на даний час Бершадської міської ради) Гайсинського району Вінницької області. Вище зазначений договір оренди земельної ділянки було зареєстровано у Вінницькій регіональній філії ДП "Центру ДЗК" і строк дії укладеного договору становив 10 років, тобто з 30 липня 2010 року по 30 липня 2020 року. В період дії вище зазначеного договору між бувшим власником земельної ділянки ОСОБА_2 та ПСП "Еліта" 15.10.2012 року було підписано додаткову угоду №69 про доповнення до Договору оренди землі 2.10.2008 року №б/н на земельну ділянку, в якій передбачено одним із пунктів даної угоди продовження терміну дії договору оренди на 10 років. Дана додаткова угода була зареєстрована 03.06.2014 року у реєстраційній службі Бершадського районного управління юстиції Вінницької області, номер запису про інше речове право 5938726 і строк дії договору продовжено до 01.10.2028 року. Проведення 03.06.2014 року державної реєстрації речового права оренди земельної ділянки на підставі вказаної додаткової угоди після внесення змін до діючого законодавства з 01.01.2013 року про державну реєстрацію речових прав, на думку позивача, не може підмінити державну реєстрацію самої додаткової угоди, а тому не може впливати на момент набрання чинності додатковою угодою, укладеною до 01 січня 2013 року. Відповідач стверджує, що позивач не заперечує самого факту укладення додаткової угоди №69 від 15.10.2012 року між ОСОБА_2 та ПСП "Еліта". Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних ж договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів такого виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін бути досягнуто згоди. А згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, виходячи зі змісту додаткової угоди №69 від 15.10.2012 сторони в належній і добровільній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору- додаткової угоди. Державну реєстрацію додаткової угоди №69 від 15.10.2012 року було здійснено тільки 03.06.2014 року, коли її було зареєстровано у реєстраційній службі Бершадського РУЮ у Вінницькій області. 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України 1 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України Іро державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ями з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі. Таким чином, вище зазначеним законом з 01.01.2013 року було виключено державну реєстрацію правочинів та введено нову норму, а саме - виключно державну реєстрацію права. Разом з тим, відповідно до ст.ст.2,3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно їх обтяжень" і державна реєстрація правочинів, так як і державна реєстрація права є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру нових прав на нерухоме майно. Попередня редакція Закону, яка передбачала реєстрацію договору оренди земельної ділянки, так само мала за мету забезпечення публічної достовірності права оренди земельної ділянки. Діючим законодавством виникнення права оренди земельної ділянки лежить від його державної реєстрації. Законодавець пов`язував і пов`язує правове регулювання державної реєстрації з моментом виникнення прав оренди земельної ділянки. Інститут реєстрації права замінив інститут реєстрації договору, разом із тим мета і механізм дії залишився незмінними. Тому вважає, що у даній справі моментом набуття чинності спірного договору-Додаткової угоди №69 від 15.10.2012 року про доповнення до договору оренди землі від 02.10.2008 року слід вважати дату, коли було здійснено державну реєстрацію речового права - права оренди земельної ділянки за вказаним договором - 03.06.2014 року. А відтак, вимога про визнання додаткової угоди №69 від 15.10.2012 року про доповнення договору оренди землі від 02.10.2008 року укладеної між ОСОБА_2 та ПСП "Еліта" такою, що не набрала чинності є незаконною. Тому просить в позові відмовити з-за його безпідставності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка є власником земельної ділянки площею 2,8379 га, з кадастровим номером :10:001:0068 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Осіївської сільської (тепер Бершадської міської) ради Гайсинського району згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №555 після смерті батька позивачки ОСОБА_2 . Цей факт ніким не оспорюється, визнається відповідачем, у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Окрім того, цей факт підтверджується відповідною копією свідоцтва про право на спадщину за законом.

02.10.2008 року батько позивачки ОСОБА_2 та відповідач уклали договір оренди належної йому спірної земельної ділянки строком на 10 років, котрий був зареєстрований відповідачем у Вінницькій регіональній філії ДЗК 30.07.2010 року, в договорі не вказано, хто із сторін зобов`язаний зареєструвати цей договір згідно чинного законодавства. Ці обставини також ніким не оспорюється, визнаються відповідачем, у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Також ці обставини підтверджуються копією договору оренди спірної земельної ділянки.

15.10.2012 року між батьком позивачки ОСОБА_2 та відповідачем було підписано додаткову угоду № 69 про доповнення договору оренди спірної земельної ділянки строком ще на 10 років, в додатковій угоді не вказано, хто із сторін зобов`язаний зареєструвати її згідно чинного законодавства, право оренди земельної ділянки було зареєстроване 03.06.2013 року. Ці обставини також ніким не оспорюється, визнаються відповідачем, у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, підтверджується копією додаткової угоди до договору оренди.

Сторони не заперечують, що як після укладення основного договору оренди, так і підписання доповнень до нього нічиї права порушені не були, договір виконувався і виконується згідно з досягнутими домовленостями.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції до 01.01.2013 р. (п. 1 ст. 2) та редакція його ч. 1 п. 1 ст. 2 після 01.01.2013 р. дають абсолютно однакові визначення державної реєстрації, а саме: «Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання й підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Державна реєстрація договору - це реєстрація речового права, права користування земельною ділянкою, яке є одним з кількох прав та обов`язків, відносно якого за договором відбуваються його встановлення, зміна чи припинення. Набуття договором чинності після такої реєстрації - це набуття юридичної сили права користуватися земельною ділянкою, а не набрання чинності договором, який, згідно зі ст. 631 ЦК України, набрав чинності з моменту укладення. Зміст державної реєстрації договору оренди земельної ділянки не може виходити за межі, визначені, як реєстрація речового права. Тобто державна реєстрація - це визнання і підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав.

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Державна реєстрація договору, по-перше, тільки визнає й підтверджує факт вже встановлених, змінених або припинених цивільних прав та обов`язків, а по-друге, стосується визнання й підтвердження фактів набуття, зміни або припинення виключно речових прав, які є предметом договору, але не є цими самими правами та обов`язками за договором.

Тому твердження, що визначення ст. 640 ЦК України (в редакції, діючій до 01.01.2013 р.) щодо того, що договір є укладеним з моменту його державної реєстрації, не може бути нормою права й застосовуватися для вирішення спорів.

Згідно ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі. Отже, договір оренди землі є укладеним відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та його підписали. Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права й обов`язки відповідно до нього. Цей строк обчислюється від моменту укладення договору в письмовій формі (підписання сторонами). Саме з моменту укладення договору у сторін діє домовленість про встановлення, зміну або припинення їх цивільних прав та обов`язків, і вони можуть здійснювати свої права й виконувати обов`язки у межах строку, встановленого договором.

У договорах оренди визначається строк, на який укладається договір, а не строк його чинності. Діюче до 01.01.2013 р. законодавство визначало: відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (ст. 18 виключено на підставі Закону №1878-VI від 11.02.2010 р.); відповідно ст. 20 Закону «Про оренду землі», укладений договір оренди підлягає державній реєстрації, і право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ст. 20 виключено на підставі Закону України № 1878-VI від 11.02.2010 р.).

Діюче після 01.01.2013 р. законодавство визначає, що: об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст. 17 в редакції Закону України №191-VIII від 12.02.2015 р.); строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права (ч. 1 ст. 19 зі змінами, внесеними згідно з Законом України №340-IX від 05.12.2019 р.).

Отже, у межах строку, визначеного укладеним договором оренди земельної ділянки, він має бути зареєстрований і набрати чинності, тобто має бути забезпечена повноцінна можливість реалізації всіх прав і можливостей, необхідних для господарської діяльності. Затягування з державною реєстрацією договору оренди впливає виключно на правомірність діяльності орендаря, котрий і є найбільш зацікавленою в державній реєстрації особою. Отримання власником орендної плати не залежить від набуття чинності договором оренди, адже він уже передав орендареві права користування земельною ділянкою. Право користування і є предметом оплати, відлік якого починається з моменту укладення договору. А договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно Законом України №340-IX від 05.12.2019 р., знову внесено зміни до ст. 19 Закону України «Про оренду землі»: до 16.01.2020 р. ч. 1 ст. 9 цього закону мала наступне формулювання: «Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років»; з 16.01.2020 р. ч. 1 ст. 9 Закону України має наступне формулювання: «Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права».

Загальновизнаним принципом права є те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з втратою ним чинності. Тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Та бачення, що зазначені зміни Закону України №340-IX від 05.12.2019 р. будуть діяти на договори оренди, укладені після набрання чинності зазначеним Законом, а саме з 16.01.2020 р., є неправильним. Внесені уточнення щодо порядку обчислення дати закінчення дії договору оренди діють на всі договори оренди, укладені як до прийняття згаданого закону, так і після, бо це уточнення не встановлює для сторін інші права чи обов`язки, ніж ті, які діяли при укладанні договорів, й укладені договори зберігають свою силу.

При застосуванні діючої норми ст. 19 Закону України «Про оренду землі» на договори, укладені до початку дії зазначеної норми (до 01.01.2013 р.), не відбувається зворотної дії закону на права й обов`язки сторін договору оренди землі. Відповідач користувався землею, а позивач отримував орендну плату з моменту підписання договору сторонами незалежно від того, чи була проведена державна реєстрація договору, чи ні. При застосуванні діючих з 01.01.2013 р. норм законодавства до договорів, укладених до 01.01.2013 р., не відбувається встановлення, зміна або припинення цивільних прав сторін. Не може для договорів з однаковими умовами діяти різне законодавство.

Отже після досягнення згоди з усіх істотних умов договору оренди земельної ділянки будь-яка сторона за договором може здійснити державну реєстрацію речового права - права користування земельною ділянкою, яке орендар отримує згідно укладеного договору.

На підставі укладеного договору оренди земельної ділянки відбувається встановлення цивільного права через реєстрацію речового права на нерухоме майно, а саме права користування земельною ділянкою.

Державна реєстрація речового права як і державна реєстрація договору оренди землі - це право користування земельною ділянкою, яке є одним з кількох прав та обов`язків, відносно яких за договором відбувається їх встановлення, зміна чи припинення. Договір набуває чинності (додаткового права, сили) в розрізі права користування земельною ділянкою після державної реєстрації речового права.

Тому реєстрація речового права права оренди спірної земельної ділянки, а не договору оренди цієї земельної ділянки, виходячи із загальних засад цивільного законодавства серед яких правова визначеність, справедливість, добросовісність та розумність, не може тягнути за собою негативні наслідки для відповідача у вигляді визнання не чинною укладеної 15.10.2012 року між батьком позивачки ОСОБА_2 та відповідачем додаткової угоди № 69 про доповнення договору оренди спірної земельної ділянки положенням про продовження строку оренди ще на 10 років. Тим паче, що ніяких претензій у позивача до умов договору, чи дотримання порядку його виконання немає.

Посилання позивача на судову практику постанову Великої палати ВС від 23.06.2020 року у справі № 696/1693/15-ц суд розцінює критично, оскільки обставини в справі № 696/1693/15-ц не є подібними до обставин справи, яка є предметом розгляду. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. У даному випадку наявний спір щодо внесених змін до зареєстрованого у встановленому законом порядку 30.07.2010 року договору оренди земельної ділянки, укладеного 02.10.2008 року батьком позивачки та відповідачем. Після внесення відповідних змін вони були зареєстровані 03.06.2014 року у Реєстраційній службі Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області, номер запису про інше речове право: 5938726. Ні договором оренди земельної ділянки від 30.07.2010 року, ні змінами та доповненнями до цього договору від 15.10.2012 року відповідач не був зобов`язаний реєструвати їх у відповідних установах. Претензій ні до порядку укладання договору та внесенні змін до нього, ні до його умов чи до виконання цього договору ні в кого - ні в орендодавця, ні в орендаря не було і немає.

Тому суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі як незаконний, безпідставний та необґрунтований.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVTN AND OTHERS v. UKRAINE. № 4909/04, § 58, ССПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції до 01.01.2013 (п. 1 ст. 2) та редакція його ч. 1 п. 1 ст. 2 після 01.01.2013, ст.ст. 14, 18 - 20 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 3 ч.1 п.6, 626, 631, 640 (в ред., діючій до 01.01.2013) ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 11 - 13, 76 - 83, 89, 259, 263 - 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до приватного сільськогосподарського підприємства "Еліта" (, вул. Народна 1, с. Війтівка Гайсинського району Вінницької області) про визнання додаткової угоди оренди земельної ділянки такою, що не набрала чинності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення виготовлений 01.07.2022.

Суддя В. І. Гуцол