К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2022 року місто Київ

справа № 752/10431/20

апеляційне провадження № 22-ц/824/6867/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Нежури ВА.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Мазура Ю.Ю. від 12 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітнього непрацездатного сина, посилаючись на те, що з 10 лютого 1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27 серпня 2016 року шлюбу між сторонами розірвано.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 лютого 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11 січня 2016 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

28 квітня 2016 року стягнення аліментів припинилося, оскільки дитина досягла повноліття.

ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи з дитинства, проживає разом з матір`ю, яка є пенсіонеркою і не може працювати у зв`язку із необхідністю догляду за дитиною. Відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та інвалідів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та інвалідів, починаючи з 1 червня 2020 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на юридичні послуги у розмірі 6 830 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення мотивовано тим, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей, зокрема і дітей-інвалідів, які досягли повноліття. Відповідач не подав жодних доказів, що він не може надавати матеріальну допомогу своєму сину, який проживає з матір`ю, а тому з нього підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Враховуючи, що позивач понесла витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, з відповідача також підлягає стягненню 6 830 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з 1/4 частини його заробітку до 1/8 частини; рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на правничу допомогу скасувати і відмовити у їх стягненні.

Скаржник зазначає, що позивач навмисно вказала невірну адресу його проживання, а тому він не отримував жодного процесуального документу; позивач приховала той факт, що ОСОБА_4 є самостійною особою, вільно пересувається містом та приїжджає до батька в гості, неофіційно працює вантажником, що нівелює твердження позивача про неможливість її працевлаштування у зв`язку із доглядом за сином; відповідач позбавлений можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, оскільки працює вантажником в АТ «Київський вітамінний завод», а середньомісячний оклад у період з серпня 2021 року по січень 2022 року становить 14 534 грн. 57 коп.; ОСОБА_4 також отримує щомісячну пенсію в розмірі 1 638 грн., а тому з урахування усіх обставин, відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 1/8 частини свого доходу; суд повинен був залучити третьою особою ОСОБА_4 та стягнути аліменти безпосередньо на його користь, оскільки він є дієздатною особою; витрати на правничу допомогу не підлягають стягненню, оскільки юридичні послуги надавались не адвокатом, акт надання послуг містить перелік робіт, які не відносяться до даної справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Однак, направила письмові пояснення у яких вказує про безпідставність доводів апеляційної скарги, а тому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 10 лютого 1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб. У даному шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 27 серпня 2016 року, виданого Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, 27 серпня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, актовий запис № 196 (а.с.19).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 лютого 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11 січня 2016 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Після 28 квітня 2016 року сплата аліментів припинилася у зв`язку із досягненням ОСОБА_4 повноліття.

ОСОБА_4 отримує державну соціальну пенсію як особа з інвалідністю ІІ групи з дитинства. У період з грудня 2019 року по травень 2020 року розмір пенсії склав 9 771 грн. 23 коп. (а.с.21). Пенсія є довічною.

Встановлено, що ОСОБА_4 проживає з матір`ю, яка є пенсіонеркою, і перебуває на її утриманні.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач в силу вимог статті 198 СК України зобов`язаний утримувати свого повнолітнього непрацездатного сина, який потребує матеріальної допомоги, разом з тим визнає завищеним розмір аліментів, що підлягає стягненню, з огляду на таке.

Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповністю врахував положення статті 182 СК України, внаслідок чого встановив завищений розмір аліментів.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач перебуває у трудових відносинах з АТ "Київський вітамінний завод" з 3 липня 2020 року на посаді вантажника. За період з серпня 2021 року по січень 2022 року йому нарахована заробітна плата в сумі 107 979 грн. 78 коп., а фактично сплачено 87 207 грн. 43 коп., тобто середньомісячний заробіток становив 14 534 грн. 57 коп. (а.с.95).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідач не мав змоги подати відповідні докази під час розгляду судом першої інстанції, оскільки зареєстрованим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1 , в той час як процесуальні документи направлялися за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.37, 38, 41, 45).

При цьому заперечення позивача про те, що довідка про заробітну плату охоплює період після ухвалення судового рішення не мають суттєвого значення за вказаних обставин, оскільки вона підтверджує дійсний розмір заробітної плати відповідача (рівень платоспроможності), в той час як ОСОБА_3 не зверталася з відповідними запитами з метою встановлення розміру його доходів, не ставила таке питання і перед судом.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про незначні доходи ОСОБА_1 , а тому визначений районним судом розмір аліментів є занадто обтяжуючим для відповідача, таким, що суттєво ускладнить його майновий стан.

Крім того, судом першої інстанції належно не враховано й положення статті 198 СК України відповідно до яких обов`язок батьків утримувати повнолітніх непрацездатних дітей не є безумовним, на відміну від утримання неповнолітніх, та виникає лише в тому випадку, якщо у платника аліментів є така можливість.

Враховуючи викладені обставини, а також матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про необхідність внесення змін у рішення суду першої інстанції шляхом зменшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на утримання сина, а саме: з 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) до 1/8 частини.

Крім того, у резолютивній частині оскаржуваного рішення міститься посилання про стягнення з боржника щомісячно аліментів у визначеному розмірі, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та інвалідів, що суперечить положенням матеріального закону. Застереження про мінімальний розмір аліментів стосується лише забезпечення неповнолітніх дітей.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини рішення суду висновок суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів "але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та інвалідів".

Доводи апеляційної скарги про те, що аліменти мають стягуватися безпосередньо на користь ОСОБА_4 , оскільки він є дієздатною особою, і мав бути залучений до участі у справі є необґунтованими, оскільки судом встановлено безпосередню участь позивача в утриманні непрацездатного сина, а тому отримання нею аліментів на утримання ОСОБА_4 відповідає меті стягнення аліментів. При цьому позивач зобов`язана розпоряджатися аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах ОСОБА_4 , який в свою чергу має право брати участь у розпорядженні ними.

Враховуючи встановлені обставини справи та фактичне визнання відповідачем необхідності сплачувати аліменти на утримання непрацездатного сина, відсутні підстави для надання правової оцінки іншим доводам апеляційної скарги стосовно стягнення аліментів.

Щодо відшкодування збитків у вигляді витрат на юридичні послуги, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути витрати на юридичні послуги як майнові збитки, зумовлені необхідністю отримання кваліфікованої допомоги у вирішенні судового спору на підтвердження чого надала договір, укладений між нею та ТОВ "Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу" від 3 березня 2020 року № Т-989 (а.с.25); акт виконаних робіт (24).

Стягуючи з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6 830 грн., суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач визначила цю суму як майнові збитки, а не компенсацію витрат на правничу допомогу в порядку статті 137 ЦПК України. Крім того, цією нормую процесуального права передбачено відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги саме адвокатом, а не надання послуг в сфері права юридичною особою.

Понесені позивачем витрати не можна вважати збитками, оскільки відповідачем не було порушено її цивільного права, не завдано майнової шкоди.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає висновок суду про наявність підстав для стягненню на користь позивача витрат на правничу допомогу помилковим, а вимоги позивача в цій частині не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження.

Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного оскарження судового рішення позивач надала суду копію договору про надання правничої допомоги № 4/2022 від 15 червня 2022 року; копію акта приймання-передавання наданих послуг від 20 червня 2022 року; копію меморіального ордера № 2Pl156594 від 17 червня 2022 року на суму 1 000 грн.

В акті приймання-передавання наданих послуг від 20 червня 2022 року зазначено обсяг наданих послуг: надання усної консультації з вивченням документів; підготовка

проекту пояснень до суду; підготовка проекту заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Вартість наданих послуг встановлена у договорі про надання правничої допомоги - 1 000 грн. (фіксовано).

Колегія суддів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, не встановила недотримання позивачем вимог частини 3 статті 137 ЦПК України, а тому з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів змінити, зменшивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача до 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно; в частині стягнення витрат на правничу допомогу - скасувати і відмовити у їх стягненні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року в частині визначення розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Виключити з резолютивної частини рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року висновок суду "але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та інвалідів ".

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на юридичні послуги в розмірі 6 830 грн. скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у стягненні витрат на юридичні послуги в розмірі 6 830 грн.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги, у розмірі 1 000 грн. під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: