Справа № 314/1269/22
Провадження № 2-о/314/40/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2022 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М.,

справа № 314/1269/22;

провадження № 2-о/314/40/2022;

учасники справи:

- заявник ОСОБА_1 ;

- заінтересована особа Вільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро);

- заінтересована особа служба у справах дітей Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вільнянський відділ реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), служба у справах дітей Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

за участю: представника заінтересованої особи Сашкова М.В. ,

стислий виклад позицій сторін.

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду 29.06.2022 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявлені вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у заявника ОСОБА_1 , народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 25. Батьками зазначені: батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_1 . На час народження сина заявник ОСОБА_1 в шлюбі не перебувала, тому державна реєстрація народження та підстава запису відомостей про батька проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері).

З часу народження сина і по теперішній час заявник ОСОБА_1 одноосібно його утримує, вирішує будь-які питання, що стосуються організації належного проживання свого сина, який постійно проживає з нею.

На теперішній час заявник ОСОБА_1 має намір виїхати з сином на постійне місце проживання до держави Ізраїль, з метою лікування дитини та отримання ним відповідної освіти, так як в січні 2022 року отримала право на проживання та роботу на території Ізраїлю.

Надавши відповідні документи на дозвіл відносно дитини, заявнику ОСОБА_1 було надано відмову-роз`яснення про обов`язковість судового рішення України про факт перебування законним представником та опікуном своєї дитини.

На даний час, заявник ОСОБА_1 не має можливості привезти сина до Ізраїлю, оскільки для отримання сину постійного статусу громадянина Ізраїлю, недостатньо витягу з державного реєстру актів цивільного стану та її письмового підтвердження факту запису даних про батька з її слів, оскільки Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаазькою конвенцією «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадання дітей» від 20.10.1980 (Ізраїль приєднався до неї у 1991 році, Україна - 11.01.2006), тому для настання правових наслідків у вигляді отримання громадянства, усиновлення та іншого, згідно законодавства Ізраїлю необхідно рішення суду України про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме, що вона є матір`ю та єдиним законним представником своєї неповнолітньої дитини, та відомості про батька дитини були внесені за її вказівкою та з її слів і встановити батька неможливо.

Отже, рішення суду про визнання факту, який має юридичне значення, необхідно заявнику для оформлення постійного проживання сина в державі Ізраїль, отримання громадянства та влаштування до навчального закладу. Іншим способом захистити своє право та встановити такий факт вона не маю можливості, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду.

Крім того, встановлення даного факту, прямо впливає на права та безпосередню безпеку сина заявниці, так як на території України введено військовий стан та на території Запорізької області відбуваються бойові дії, що несе загрозу життю, здоров`ю та безпеці її дитини та надає можливість виїхати до безпечної країни.

Заявник у судове засідання не з`явилась. Від представника заявника адвоката Більда В.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі заявника та її представника, вимоги просять задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа - начальник Вільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Волощук С.Ю. надала до суду заяву про розгляд справи без присутності представника відділу ДРАЦС, не заперечує проти заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Представник заінтересованої особи служби у справах дітей Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області адвокат Сашков М.В. у судовому засіданні не заперечував проти заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 30.06.2022 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Роз`яснено заінтересованій особі, право подати письмові заперечення проти заяви та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив

ІНФОРМАЦІЯ_1 у заявника ОСОБА_1 , народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 25. Батьками зазначені: батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_1 . На час народження сина заявник ОСОБА_1 в шлюбі не перебувала, тому державна реєстрація народження та підстава запису відомостей про батька проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері).

З часу народження сина і по теперішній час заявник ОСОБА_1 одноосібно його утримує, вирішує будь-які питання, що стосуються організації належного проживання свого сина, який постійно проживає з нею.

На теперішній час заявник ОСОБА_1 має намір виїхати з сином на постійне місце проживання до держави Ізраїль, з метою лікування дитини та отримання ним відповідної освіти, так як в січні 2022 року отримала право на проживання та роботу на території Ізраїлю.

Надавши відповідні документи на дозвіл відносно дитини, заявнику ОСОБА_1 було надано відмову-роз`яснення про обов`язковість судового рішення України про факт перебування законним представником та опікуном своєї дитини.

На даний час, заявник ОСОБА_1 не має можливості привезти сина до Ізраїлю, оскільки для отримання сину постійного статусу громадянина Ізраїлю, недостатньо витягу з державного реєстру актів цивільного стану та її письмового підтвердження факту запису даних про батька з її слів, оскільки Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаазькою конвенцією «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадання дітей» від 20.10.1980 (Ізраїль приєднався до неї у 1991 році, Україна - 11.01.2006), тому для настання правових наслідків у вигляді отримання громадянства, усиновлення та іншого, згідно законодавства Ізраїлю необхідно рішення суду України про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме, що вона є матір`ю та єдиним законним представником своєї неповнолітньої дитини, та відомості про батька дитини були внесені за її вказівкою та з її слів і встановити батька неможливо.

Отже, рішення суду про визнання факту, який має юридичне значення, необхідно заявнику для оформлення постійного проживання сина в державі Ізраїль, отримання громадянства та влаштування до навчального закладу.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Доводи заявника, викладені в заяві, суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України). Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо (частина друга статті 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 1 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Стаття 315 ЦПК України називає окремі категорії справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Поряд з цим, такий перелік не є вичерпним та відповідно до частини другої вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», яким заявниця обґрунтовувала свою заяву, судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Цим же пунктом визначено, що суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав (наприклад, для вирішення питання про наявність права на спадщину у особи, яка законодавством України не віднесена до кола спадкоємців за законом).

Нормами статті 135 СК України визначений порядок запису про батьків дитини, якщо батьківство, материнство не встановлено.

Згідно частини 1 цієї статті передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народження провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

З урахуванням викладеного, суд вказує, що належними доказами підтвердження того, що відомості про батька дитини записані зі слів матері, є свідоцтво про народження дитини, Витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно ч. 1 ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Частиною 1 статті 63 передбачено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу.

Відповідно до статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 25, (а.с. 13).

Батьками в Свідоцтві про народження ОСОБА_3 зазначені: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_1 , громадянка України (а.с. 13).

З витягу № 3 від 06.05.2022 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька, який доданий заявницею до заяви, вбачається, що відомості про батька дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 14-15).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 08.12.2006 (довідка від 30.12.2020, а.с. 12). За цією ж адресою, згідно паспорта громадянина України, зареєстрована його матір - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 4-6).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є дитиною-сиротою, батьки не позбавлені батьківських прав щодо нього, суду відсутнє подання органу опіки та піклування про призначення піклувальника (опікуна) над дитиною, що є необхідною передумовою для призначення піклування (опіки).

Судом може бути встановлено факт, що матір ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням того, що відомості про батька дитини до актового запису про народження дитини внесені відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України, є єдиним законним представником свого неповнолітнього сина згідно ст. 242 ЦК України.

Питання відсутності у неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час народження батька, особа якого записана зі слів матері відповідно до норм ст. 135 СК України, врегульовано нормами Сімейного кодексу і не потребує додаткового встановлення в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Також у ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції зазначається, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини.

Згідно статті 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», в редакції чинній з 28.08.2018, документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. N 724) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема: у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Таким чином, законодавець передбачив можливість видачі довідки про народження дитини відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України як підставу для виїзду неповнолітньої дитини за кордон (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Чинне законодавство не дає єдиного визначення поняття «одинока мати».

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року одинокою матір`ю визнана «жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, або вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама».

Суд враховує, що мають бути захищені найкращі інтереси неповнолітньої дитини, зокрема з метою возз`єднання із сім`єю в іншій державі.

Статті 3, 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 покладають на Держави - учасниці цієї Конвенції зобов`язання забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, також вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

Вимога Конвенції ООН про права дитини обумовлена потребою забезпечити вирішення питань, що стосуються виховання і піклування про дитину, у легітимний спосіб і таким чином гарантувати стабільне життя дитини і впорядкованість її відносин з батьками чи іншими піклувальниками.

Багатостороннім міжнародним договором, спрямованим на захист дитини від незаконного переміщення чи утримання, є Гаазька Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої приєдналися Україна та Ізраїль.

У Гаазькій Конвенції вживаються поняття «право піклування» і «право доступу», тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції. Так, «право піклування» охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини, а «право доступу» включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати дитину на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання (стаття 5 Конвенції).

Право піклування в контексті Конвенції охоплює не лише визначення місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон. Тобто, наявність документа, що визначає місце проживання дитини з одним із батьків, не є підставою для зміни дитиною держави проживання цим з батьків одноособово. Зміна країни проживання дитини вимагає окремого узгодження з тим з батьків, який проживає окремо (а за відсутності - потрібен дозвіл суду), адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, тобто впливає на питання, пов`язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням.

На території держави Ізраїль недостатньо витягу з державного реєстру актів цивільного стану та письмового підтвердження факту запису даних про батька зі слів матері, оскільки Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаазькою Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі Конвенція), статтею 3 якої встановлено, що права піклування, згадані в пункті a, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Статтею 5 цієї Конвенції Для цілей цієї Конвенції визначено: a) "права піклування" включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини.

Для настання правових наслідків, згідно законодавства Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, що заявник ОСОБА_1 є єдиним законним представником (опікуном) дитини, тобто одна має право піклування про дитину - свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд враховує, що визначення походження дитини проводиться в момент державної реєстрації її народження, яке має бути здійснене у відповідності до ст. ст. 144-147 Сімейного кодексу України.

Згідно частини 2 ст. 147 Сімейного кодексу України, по батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком.

Відповідно ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Оскільки заявниця ОСОБА_1 є матір`ю сина ОСОБА_3 , то відповідно до закону вона є законним представником, що опікується одна своїм неповнолітнім сином, тому суд вважає за можливе встановити факт того, що заявниця є єдиним законним представником (опікуном) свого неповнолітнього сина і це є фактом, що має юридичне значення. Судом встановлено, що факти, викладені в заяві знайшли своє повне підтвердження дослідженими по справі доказами, а тому заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 134, 147 СК України, ст. 242 ЦК України, ст.ст. 4, 78-81, 263-265, 293, 315-319, 352-353 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, суд, -

Судові витрати.

Судові витрати у справі складаються із судового збору, вони понесені та сплачені заявником і в силу ст. 141 ЦПК України підлягають зарахуванню на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 328 ЦК України, ст.ст. 141, 258,259,263-265, 268, 273, 280-289, 315, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 04 грудня 2009 року Вільнянським РВ ГУМВС України в Запорізькій області, закордонний паспорт № НОМЕР_4 , запис № 305) є матір`ю та єдиним законним представником свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: Україна, Запорізька область, Запорізький (Вільнянський) район, село Богатирівка, свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ) та опікується своєю дитиною одноособово щодо усіх питань життєдіяльності, виховання, лікування, визначення місця та країни проживання, громадянства без згоди біологічного батька дитини. Заявниця ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 04 грудня 2009 року Вільнянським РВ ГУМВС України в Запорізькій області, закордонний паспорт № НОМЕР_4 , запис № 305), діє самостійно з будь-яких питань, що стосуються дитини - сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження -Україна, Запорізька область, Запорізький (Вільнянський) район, село Богатирівка, свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ), будь-якого видута типу, в тому числі потреби в галузі охорони здоров`я, освіти, отримання паспорту, отримання (набуття) громадянства, поїздок за кордон, ведення справ з Міністерством внутрішніх справ Ізраїлю, інших офіційних та неофіційних органів та установ держави Ізраїль без необхідності отримання зареєстрованої згоди біологічного батька.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.07.2022.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 04 грудня 2009 року Вільнянським РВ ГУМВС України в Запорізькій області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Вільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), адреса: 70002, Запорізька область, місто Вільнянськ, вулиця Зачиняєва, будинок 22.

Заінтересована особа: служба у справах дітей Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, адреса: 70002, Запорізька область, місто Вільнянськ, вулиця Бочарова, будинок 6.

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

13.07.2022