П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 755/7046/21

Номер провадження 22-ц/824/7135/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т.А.

вивчивши апеляційні скарги Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам», треті особи ОСОБА_4 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович, Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк» про визнання недійсними та скасування електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту про проведення електронних торгів, свідоцтва про право власності, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, скасування запису про реєстрацію права власності,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам», треті особи ОСОБА_4 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович, Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк» про визнання недійсними та скасування електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту про проведення електронних торгів, свідоцтва про право власності, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, скасування запису про реєстрацію права власності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від 26 листопада 2019 року, відкрито виконавче провадження № 60726077 з примусового виконання виконавчого листа № 372/2183/15-ц виданого 02 серпня 2016 року виданого Обухівським районним судом Київської області.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від 26 листопада 2019 року накладено арешт на майно ОСОБА_4

19 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) ОСОБА_4 , а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Пізніше, було проведено прилюдні торги з реалізації вищевказаної квартири, переможцем яких, згідно протоколу № 516882 проведення електронних торгів від 30 листопада 2020 року, є ОСОБА_2

16 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Л.В. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів р/ №62 .

Проте, на думку позивача, реалізація квартири на прилюдних торгах є незаконною, оскільки вказана квартира не належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_4 , а належить позивачу та боржнику на праві спільної сумісної власності.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2022 року (т. ІІІ а.с. 80-87) позовні вимоги ОСОБА_3 , задоволено, визнано електронні прилюдні торги з продажу квартири АДРЕСА_1 від 30 листопада 2020 року недійсними та їх скасовано; визнано протокол № 516882 проведення електронних торгів від 16 грудня 2020 року із реалізації арештованого майна за лотом № 540691 недійсними та скасовано його; визнано акт про проведення електронних торгів приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича від 05 січня 2021 року недійсним та скасовано його; визнано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Людмилою Вікторівною 16 січня 2021 року на ім`я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 недійсним та скасовано його; визнано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондри Людмили Вікторівни № 56182206 від 16 січня 2021 року про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 недійсним та скасовано його; скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 40146484 від 16 січня 2021 року про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 та Державного підприємства «Сетам» на користь ОСОБА_3 судовий збір по 2 724 грн. з кожного відповідача.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 21 лютого 2022 року ДП «Сетам» направило апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження порушення виконавцем Порядку реалізації квартири АДРЕСА_1 , в ході проведення електронних торгів, та що ці порушення вплинули на результати торгів. Посилання позивача на дії приватного виконавця, не є підставою для визнання електронних торгів недійсними. Крім того, при проведенні арешту та реалізації майна, приватний виконавець діяв в межах та в спосіб визначений чинним законодавством України. Натомість, суд першої інстанції не врахувавши наведеного, виходив лише з факту придбання вищевказаного майна у період перебування позивача та ОСОБА_4 у шлюбі, не встановивши при цьому за чиї кошти було придбано майно.

На думку скаржника, подання даного позову на стадії примусового виконання рішення суду, свідчить про зловживання позивачем своїми правами та направлені на ухилення від виконання судового рішення. Крім того, у даній категорії справ, в якості відповідачів мають залучатися всі сторони правочину: приватний виконавець, організатор торгів та переможець торгів. Разом з тим, приватний виконавець не є відповідачем по даній справі. Тобто, позивачем не правильно було визначено коло відповідачів, що є додатковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

04 квітня 2022 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М. направив апеляційну скаргуу якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у приватного виконавця на виконанні перебуває виконавче провадження № 60726077 з примусового виконання виконавчого листа № 372/2183/15-ц виданого Обухівським районним судом Київської області щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» заборгованості. В ході вчинення виконавчих дій, приватним виконавцем було встановлено, що боржник є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 . Пізніше, приватним виконавцем винесено постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме, вищевказаної квартири та про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, після чого, сформовано та подано до ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна. 16 грудня 2020 року ДП «Сетам» було проведено електронні торги з продажу зазначеної квартири, переможцем яких стала ОСОБА_2 05 січня 2021 року приватним виконавцем складено акт про проведені електронні торги. Таким чином, на думку скаржника, будь-які порушення порядку проведення електронних торгів, відсутні. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що квартира АДРЕСА_1 , перебуває у спільній сумісній власності подружжя, у зв`язку з чим, позовні вимоги позивача, не підлягали задоволенню.

07 травня 2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направила апеляційну скаргу у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2022 року, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову, відмовити; стягнути з позивача судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено факту перебування квартири АДРЕСА_1 , у сумісній власності подружжя. Крім того, скаржник є добросовісним набувачем квартири, а відтак, єдиним способом захисту права позивача могло б бути лише її звернення до суду з віндикаційним позовом. В свою чергу, звернення позивача до суду з даним позовом, не є належним способом захисту її прав.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Сетам», надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 травня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Сетам» призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

08 червня 2022 року АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» направило апеляційну скаргу у якій, посилаючись на необґрунтованість рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2022 року, просило вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову, відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року відкрито провадження у справі № 755/10177/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільним сумісним майном та визнання права власності на Ѕ частину квартири придбаної за час шлюбу. Разом з тим, спір по вказаній справі на даний час не вирішено, а відтак, підстави вважати, що вищевказана квартира є спільним сумісним майном подружжя, відсутні.

На думку скаржника, судом першої інстанції не встановлено та не досліджено обставини набуття позивачем у власність вищевказаної квартири. Крім того, за клопотанням ОСОБА_3 було зупинено провадження у справі № 755/10177/20 до вирішення цієї справи, що свідчить про зловживання позивачем своїми процесуальними правами. Твердження позивача про належність спільної квартири до спільної сумісної власності подружжя зводиться лише до факту придбання нежитлового приміщення під час перебування у шлюбу, без надання доказів на підтвердження спільної участі подружжя коштами у будівництві (реконструкції) квартири. Крім того, зазначені твердження суперечать правовим висновкам Верховного Суду викладеним у постановах від 24 березня 2020 року у справі № 367/3800/14-ц від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18.

Скаржник вважає, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вчиняються дії направлені на ухилення від виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договором факторингу від 25 червня 2014 року. Зазначені особи зловживають своїми процесуальними правами, шляхом подання завідомо безпідставних позовів, зокрема, про поділ майна подружжя. При цьому, згідно правових висновків Верховного Суду викладених у постановах від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц, від 10 березня 2021 року у справі № 317/3272/16-ц від 10 березня 2021 року у справі № 209/1392/17, від 10 березня 2021 року у справі № 274/5623/16-ц, поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Скаржник зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язань за договором факторингу від 25 червня 2014 року, ОСОБА_4 було укладено договір поруки за яким, останній поручився відповідати за зобов`язаннями ТОВ «ПРЕТ-А-ПАТІ» солідарно всім своїм майно. Як власник та керівник зазначеного товариства, ОСОБА_4 отримував дивіденди від господарської діяльності товариства, а також плату належну йому як керівнику. Отже договір поруки було укладено ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі в інтересах сім`ї з метою отримання кредиту для господарської діяльності товариства, а відтак, наявні підстави для поділу боргового зобов`язання, яке виникло з договору поруки порівну між подружжям. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі 6-539цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/1823/15-ц.

24 червня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу ДП «Сетам» із підтвердженнями про направлення його усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Позивач зазначає, що наведені скаржником підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, є формальними. Посилаючись на те, що ДП «Сетам» проводить електронні прилюдні торги за інформацією, яку йому надає виконавець, скаржник не зазначає, яким чином це корелює чи впливає на законність або незаконність оскаржуваного рішення суду. Позивачем доведено факт перебування її у шлюбі з ОСОБА_4 та факт придбання спірного нерухомого майна у період шлюбу, а відтак, воно є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, реалізація зазначеного майна, в рамках виконавчого провадження, боржником у якому є ОСОБА_4 , без урахування того факту, що квартира належить на праві власності й позивачу, є грубим порушенням права власності останньої. Посилання скаржника щодо необхідності доведення порушення процедури проведення електронних торгів є необґрунтованим та суперечить позиції Верховного Суду і жодним чином не може слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення суду. Скаржником не надано доказів та не наведено доводів на підтвердження того, що квартира перебуває у одноособовій власності ОСОБА_4 . Посилаючись на незалучення до участі у справі в якості відповідача приватного виконавця, скаржник не зазначає, яким чином відсутність приватного виконавця у складі відповідачів по справі, могла привести до неправильного вирішення справи по суті.

24 червня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. із підтвердженнями про направлення його усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Позивач зазначає, що якщо факт проведення електронних прилюдних торгів, навіть якщо вони формально відповідають вимогам закону, порушує право власності особи, доведення наявності будь-яких формальних порушень саме в процесі проведення електронних прилюдних торгів, не вимагається. Посилання скаржника на те, що квартира АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_4 , не відповідає положенням закону, не враховує судову практику та не ґрунтується на нормах закону. Крім того, скаржником не конкретизовано які норми матеріального права було неправильно застосовано судом та які норми процесуального права були порушені.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Український будівельно-інвестиційний банк», надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу за апеляційною АТ «Український будівельно-інвестиційний банк», призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

13 липня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 із підтвердженнями про направлення його усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Позивач зазначає, що скаржником не наведено доводів на підтвердження своєї позиціє про те, що квартира АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_4 та не бере до уваги позицію Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц. Вимоги позивача про припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру достатньо для захисту її порушеного права, вимоги ж про визнання права власності на квартиру за позивачем, не потребує заявленню, оскільки в разі скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 , попередній запис про державну реєстрацію права власності, буде чинним. З посиланням скаржника на те, що судом не було досліджено питання добросовісності чи не добросовісності набувача, позивач не погоджується, оскільки добросовісність чи не добросовісність набувача не виключає можливості визнання правочину, за яким було набуто право власності на квартиру, недійсним.

13 липня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» із підтвердженнями про направлення його усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Позивач зазначає, що ОСОБА_3 було ініційовано позов (справа № 755/10177/20) щодо поділу квартири ще до пред`явлення даного позову. Проте, станом на сьогоднішній день справа № 755/10177/20 не була розглянута, провадження у справі зупинено до ухвалення рішення по даній справі. Таким чином, посилання скаржника на зловживання позивачем своїми процесуальними правами, не відповідає дійсності. Скаржником не наведено вагомих доводів того, що квартира перебуває в одноособовій власності ОСОБА_4 та не бере до уваги позицію Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц. Посилання скаржника на те, що дії позивача спрямовані на уникнення виконання рішення суду є його припущенням, що не відповідає дійсності. Посилання скаржника на те, що позивач має нести солідарну відповідальність за боргом ОСОБА_4 , позивач вважає таким, що не ґрунтується на нормах права та є недоведеним.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 - адвокат Мельничук І.В., представник скаржника АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» - Драненко Я.В., підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Представник позивача - адвокат Дорога А.Ю. - заперечувала проти апеляційних скарг Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» та просила залишити їх без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Скаржник приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М. в судове засідання не з`явився, направивши клопотання, у якому зазначив, що підтримує подану ним апеляційну скаргу та просить розглядати справу у його відсутність.

Представник скаржника ДП «Сетам» до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується звітом про відправлення судової повістки-повідомлення на його офіційну електронну адресу.

Третя особа ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки-повідомлення на його поштову адресу, у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи у відсутність осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відчуження належної позивачу частки в квартирі на публічних торгах без згоди останньої, порушує її право, як співвласника майна, на вільне користування і розпорядження ним, що є неприпустимим.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 13 серпня 2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб (т. І а.с. 15).

20 серпня 2014 року між ОСОБА_8 (продавець) та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу 71/100 частин нежитлових приміщень, згідно якого, продавець передає у власність, а покупець приймає у власність і зобов`язується оплатити на викладених нижче умовах 71/100 частину нежитлових приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 170) офіс в літ «А», розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 180,5 кв.м., що складається з нежитлових приміщень № 2 по № 9 (групи приміщень № 170) в літ. «А», площею 127,30 кв.м. (т І а.с. 16-18).

Згідно заяви посвідченої приватним нотаріусом КМНО Пальора Г.Ю. 20 серпня 2014 року, зареєстрованої в реєстрі № 895, ОСОБА_3 надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_4 на придбання, за спільні грошові кошти, 71/100 частини нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 170) - офіс в літ «А», розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 180,5 кв.м., що складається з нежитлових приміщень № 2 по № 9 (групи приміщень № 170) в літ. «А», площею 127,30 кв.м., що будуть належати їм на праві спільної сумісної власності. Договір купівлі-продажу укладається її чоловіком в інтересах сім`ї і його укладення відповідає дійсному та вільному волевиявленню подружжя (т. І а.с. 19).

Згідно декларації про початок виконання будівельних робіт від 21 червня 2016 року та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності від 19 червня 2016 року, нежилі приміщення з № 1-8 за адресою: АДРЕСА_3 , було реконструйовано під житлову квартиру АДРЕСА_1 (т. І а.с. 20-21 22-23).

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року у справі № 372/2183/15-ц стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» заборгованість за договором факторингу у розмірі 5 116 454 грн. 47 коп. та судові витрати у сумі 3 654 грн., а всього 5 120 108 грн. 47 коп.(т. І а.с. 178-179).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від 26 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження № 60726077 з виконання виконавчого листа № 372/2183/15-ц виданого 02 серпня 2016 року Обухівським районним судом Київської області щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» заборгованості за договором факторингу (т. І а.с. 24).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від 26 листопада 2019 року (ВП 60726077) накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_4 (т. І а.с. 25).

19 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу у місті Києві Телявським А.М., у межах виконавчого провадження № 60726077, здійснено опис та накладено арешт на житлову квартиру АДРЕСА_1 . Загальна площа 125,8 м2, житлова площа 65,4 м2. Квартира складається з чотирьох житлових кімнат (т. І а.с. 33-34).

Згідно звіту про оцінку квартири АДРЕСА_1 (дата оцінки 20 серпня 2020 року), вартість об`єкта оцінки на дату оцінки становить 2 518 850 грн. (т. І а.с. 35).

Згідно протоколу № 516882 про проведення прилюдних торгів, дата проведення: 30 листопада 2020 року, переможець торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (т. І а.с. 37).

16 січня 2021 року ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т. І а.с. 38-40).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно частини першої статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно частини третьої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19) зазначив, що виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, вирішувати питання про необхідність визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця (частина перша статті 443 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, за час перебування позивача ОСОБА_3 у шлюбі з ОСОБА_4 , останнім за нотаріальною згодою позивача (т. І а.с. 19) було придбано 71/100 частину нежитлових приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 170) офіс в літ «А», розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 180,5 кв.м., що складається з нежитлових приміщень № 2 по № 9 (групи приміщень № 170) в літ. «А», площею 127,30 кв.м.

Згідно декларації про початок виконання будівельних робіт від 21 червня 2016 року та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності від 19 червня 2016 року, нежилі приміщення з № 1-8 за адресою: АДРЕСА_3 , було реконструйовано під житлову квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4 .

Тобто, квартира АДРЕСА_1 була набута ОСОБА_4 у власність за час перебування у шлюбі з позивачем.

При цьому, судового рішення про визнання зазначеної квартири особистою приватною власністю ОСОБА_4 , матеріали справи не містять. Таким чином, підстави вважати, що вищевказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , відсутні, у зв`язку з відсутністю доказів на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі.

У листопаді 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. відкрито виконавче провадження № 60726077 з примусового виконання виконавчого листа виданого Обухівським районним судом Київської області на підставі рішення суду від 25 грудня 2015 року у справі № 372/2183/15-ц про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості.

Так, у порядку виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року у справі № 372/2183/15-ц, приватним виконавцем була арештована та реалізована на електронних торгах квартира АДРЕСА_1 .

При цьому, приватним виконавцем не було встановлено факту належності вищевказаної квартири на праві особистої приватної власності ОСОБА_4 . В свою чергу, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 надано згоду на відчуження її частки у спільному майні, матеріали справи не містять.

Також, з наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що наявні у ОСОБА_4 зобов`язання, пов`язані з інтересами сім`ї, а тому положення частини другої статті 73 СК України, за якими стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби, не підлягають застосуванню.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що відчуження належної позивачу частки в квартирі на публічних торгах без її згоди порушує її право як співвласника цього майна на вільне користування і розпорядження ним, що є неприпустимим, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Посилання скаржника ДП «Сетам» та приватного виконавця Телявського А.М. на відсутність доказів на підтвердження порушення приватним виконавцем Порядку реалізації квартири, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки позивачу не потребується доводити факт порушення процедури проведення електронних торгів, адже сам факт реалізації майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя у процесі звернення стягнення за зобов`язанням одного з подружжя без виділення його частки, є порушенням права власності іншого з подружжя, який не є божником. Зазначений висновок базується на позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 01 квітня 2020 року по справі № 462/518/18.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржників ДП «Сетам», ОСОБА_2 та приватного виконавця Телявського А.М. на відсутність доказів належності квартири на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира була набута у власність ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 . Рішення суду про визнання квартири приватною власністю ОСОБА_4 , матеріали справи не містять. Крім того, матеріали даної справи не містять доказів на підтвердження того, що нежитлові приміщення, які були реконструйовані у житлову квартиру, були придбані ОСОБА_4 за власні кошти. Таким чином, за обставин даної справи, підстави вважати, що квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_4 , у суду відсутні, а доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, матеріали справи не містять.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржників ДП «Сетам» та АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» на зловживання позивачем своїми правами шляхом подання позовів до суду та ухилення від виконання судового рішення, оскільки у даному випадку, захистити своє право власності на частину квартири у інший спосіб, аніж як звернення до суду з даним позовом, не вбачається за можливе.

Посилання скаржника на незалучення до участі у справі в якості відповідача приватного нотаріуса, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. В даному випадку, приватного виконавця було залучено до участі у справі в якості третьої особи. З матеріалів справи вбачається, що приватний виконавець приймав активну участь у її розгляді, зокрема, оскаржував ухвалу суду від 20 травня 2021 року, був присутній в судових засіданнях, надавав письмові пояснення по справі, тобто користувався правами передбаченими ЦПК України. При цьому, колегія суддів вважає, що в даному випадку не залучення приватного виконавця до участі у розгляді справи, не призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання скаржника ОСОБА_2 на невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, адже в даному випадку до заявлення підлягав віндикаційний позов, є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Таким чином, звернення до суду з віндикаційним позовом, у даному випадку, виключається.

Посилання скаржника ОСОБА_2 на те, що вона є добросовісним набувачем, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки не виключає можливість визнання правочину, за яким було набуто право власності на майно, недійсним. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Таким чином, позивач позбавлена можливості захистити порушене право у інший спосіб.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника приватного виконавця Телявського А.М. на те, що боржник ОСОБА_4 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 , оскільки сам факт реєстрації квартири за боржником, не свідчить про наявність у нього право особистої приватної власності на квартиру. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 752/15527/19 (провадження № 61-5226св21). В свою чергу, рішення суду про визнання за боржником права особистої приватної власності на квартиру, матеріали справи не містять.

Посилання скаржника АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» на наявність між позивачем та ОСОБА_4 спору про визнання спільним сумісним майном та визнання права власності на Ѕ частину квартири придбаної за час шлюбу (справа № 755/10177/20), не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки рішення по справі № 755/10177/20 на даний час не ухвалено. В свою чергу, рішення суду про визнання квартири особистою приватною власністю ОСОБА_4 , матеріали справи не містять. Таким чином, підстави вважати, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, у суду відсутні.

Посилання скаржника АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» на зловживання позивачем своїми процесуальними правами, оскільки за її клопотанням було зупинено провадження у справі № 755/10177/20 до вирішення цієї справи, є безпідставним та свідчить лише про те, що позивач користується своїми правами передбаченими ЦПК України.

Посилання скаржника на те, що твердження позивача про належність спільної квартири до спільної сумісної власності подружжя зводиться лише до факту придбання нежитлового приміщення під час перебування у шлюбу, без надання доказів на підтвердження спільної участі подружжя коштами у будівництві (реконструкції) квартири, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки як вбачається з матеріалів справи, доказів на спростування зазначеної обставини, тобто презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, матеріали справи не містять. Крім того, слід зазначити, що АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» у своїй скарзі зазначає про наявність у проваджені суду справи 755/10177/20 визнання квартири спільним сумісним майном та визнання права власності на Ѕ частину квартири. Тобто, належність чи неналежність квартири подружжю на праві спільної сумісної власності, буде встановлено судом за результатами розгляду справи 755/10177/20. В свою чергу, в межах розгляду даної справи, судом було встановлено факт придбання ОСОБА_4 нежитлових приміщень, які були реконструйовані в житлову квартиру, за час перебування у шлюбі з позивачем, що з урахуванням обставин даної справи, є підставою для задоволення позовних вимог.

Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 24 березня 2020 року у справі № 367/3800/14-ц від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18, є безпідставним, оскільки предмет позову та обставин у вказаних справах та даній справі є відмінними.

Посилання скаржника АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» на те, що, ОСОБА_4 є поручителем за зобов`язаннями ТОВ «ПРЕТ-А-ПАТІ», є керівником підприємства та отримує дивіденди від господарської діяльності товариства, крім того, договір поруки було укладено у інтересах сім`ї, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки факт укладення договору поруки під час перебування у шлюбі, не свідчить про те, що заборгованість яка виникла у ОСОБА_4 є спільною заборгованістю з позивачем. Крім того, посилаючись на отримання ОСОБА_4 доходу від господарської діяльності ТОВ «ПРЕТ-А-ПАТІ», докази на підтвердження зазначеного, скаржник не надає. Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що договір поруки було укладено саме в інтересах сім'ї.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 20 липня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура