Справа № 686/2509/22
Провадження № 2-о/686/92/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючого судді - Заворотної О.Л.,

секретаря судового засідання - Сікори Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , за участю заінтересованих осіб Міністерства соціальної політики України, Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні, про встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації,

встановив:

В січні 2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із заявою про встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації, в обґрунтування якої вказала, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території Луганської області України, що підтверджується довідкою управлінні праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про взяття на облік внутріщньо переміщеної особи від 01.09.2014 № 6825-.

Заявник проживав та зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є мати заявника ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу квартири від 07.12.1999 року.

До початку збройної агресії Російської Федерації та подальшої окупації частини Луганської області був повноправним громадянином своєї держави, мав змогу вести повноцінне життя, можливість навчатися в школі, мав велике коло друзів та однодумців, міг вільно висловлюватись на будь-які теми.

Як загальновідомо, у кінці лютого - на початку березня 2014 року перекинуті з Російської Федерації війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів. З цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України.

Політично-економічна ситуація у місті Луганськ Луганської області значно погіршилася, стало небезпечно висловлювати свою думку щодо подій в регіоні. Також, заявник став свідком присутності в місті озброєних автоматичною вогнепальною зброєю людей у військовій формі.

На бойовій техніці, що курсувала містом, були прапори Російської Федерації.

Після початку систематичних обстрілів проросійськими бойовиками об`єктів соціальної інфраструктури, адміністративних будівель та житлових будинків, перебувати на вулицях міста стало небезпечно. В будь-який час, могли підійти на вулиці люди у військовій формі з метою перевірки документів.

В результаті постійних обстрілів міста бойовиками, курсування техніки містом, у заявника погіршився психологічний стан здоров`я, з`явилось постійне відчуття тривоги, порушення сну, страх за своє життя та життя близьких, що зумовило неможливим перебуванням у місті Луганськ.

Після окупації Російською Федерацією частини Луганської області в 2014 році разом з матір`ю був вимушений переміститись з місця постійного проживання тимчасово окупованої території м. Луганськ Луганської області до АДРЕСА_2 , де фактично проживає по теперішній час.

Починаючи з лютого 2014 року відносно України відбувається збройна агресія Російської Федерації, що підтверджується численними повідомленнями різних засобів масової інформації та Інформаційно-аналітичного центру Ради національної безпеки та оборони України, свідченнями окремих осіб, офіційною позицією окремих органів державної влади, в тому числі постановами, актами та законами Верховної Ради України, указами Президента України, резолюцією Парламентської Асамблеї Ради Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25.06.2015 року, від 12.10.2016 року, від 19.12.2016 року, резолюцією Європарламенту (2014/2965 (RSP)) від 15.01.2015 року, резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 19.12.2016 року «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (України)», двома резолюціями Парламентської асамблеї Ради Європи 12.10.2016 року щодо України,, звітом правозахисної організації Міжнародне партнерство за права людини разом із Норвезьким Гельсінським Комітетом та Українською Гельсінською Спілкою та опублікованою дослідницькою групою Bellingcat інтерактивною картою з координатами обстрілу сходу України влітку 2014 року з боку Російської Федерації, тощо.

В результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, були порушені мої права і свободи, передбачені Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04.11.1950 року. Протоколом (Перший протокол) до цієї Конвенції від 20.03.1952 року та Протоколом №4 до цієї Конвенції від 16.09.1963 року, зокрема право на життя, право на свободу та повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії, а встановлення судом юридичного факту матиме юридичні наслідки, зокрема, визначення мого статусу як особи, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, яка є чинною для Російської Федерації в порядку правонаступництва міжнародних договорів колишнього СРСР з 10.05.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Іншого порядку встановлення такого юридичного факту законодавством України не передбачено.

Ухвалою суду від 01 лютого 2022 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами підготовчого позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Заявник та його законний представник подали заяву про слухання справи без їх участі, вимоги заяви підтримали, просили їх задоволити у повному обсязі.

Представники заінтересованих осіб: Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні та Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, жодних заяв, клопотань чи письмових пояснень до суду не подали.

Суд, дослідивши докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до довідки від 04.12.2019 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка видана на ім`я ОСОБА_2 , заявник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ визначено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України.

Частиною 4 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абз.6 преамбули вказаного Закону, дата початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, визначається Законом України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», згідно ч. 2 ст. 1 цього Закону такою датою є: 20 лютого 2014 року.

Україною, за наслідками збройної агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Звіт, підготовлений Міжнародним Партнерством за Права Людини разом з Норвезьким Гельсінським Комітетом та Українською Гельсінською спілкою з прав людини, Резолюція Парламентської Асамблеї Ради Європи 1988 від 09.04.2014 року, від 25.06.2015 року, 12.10.2016 року, Резолюція Європейського Парламенту про ситуацію в Україні 2965 від 15.01.2015 року, Резолюція Генеральної асамблеї ООН від 19.12.2016 року містять посилання на збройну агресію Російської Федерації проти України на тимчасово окупованих територіях у Автономній Республіці Крим, Донецькій та Луганській областях.

Згідно частини 3 статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписам ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Отже, наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, яка засуджена як на національному рівні, так і міжнародною спільнотою.

Метою встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території України задля уникнення загрози життю, здоров`ю, свободи, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав, права на судовий захист на окупованій території саме у результаті збройної агресії Російської Федерації є визначення статусу заявниці та її доньки як осіб, що перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Україною 03 липня 1954 року, з відповідними правовими наслідками.

Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як вбачається із заяви, заявник, посилаючись на вказану норму закону, вказав на те, що причиною його внутрішнього переміщення з постійного місця проживання в м. Луганськ до іншого тимчасового місця проживання на території України - м. Хмельницький обумовлена саме збройним конфліктом та тимчасовою окупацією частини Луганської області.

Частиною 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена Постановою форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання.

Положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення, якщо від цього юридичного факту у цієї особи виникають, змінюються або припиняються певні правовідносини.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявниці та її дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №363/2981/16-ц від 14 березня 2018 року, №428/13977/16-ц від 06 червня 2018 року, №417/3852/17 від 21 березня 2018 року, №243/7029/17 від 12 квітня 2018 року та №428/12368/16-ц від 21 березня 2018 року.

Стосовно обставин, що зумовили вимушене переселення ОСОБА_2 з м. Луганськ, Луганської області, суд приймає до уваги, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085-р від 07 листопада 2014 року, місто Луганськ Луганської області, починаючи з 2014 року по теперішній час, перебуває на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Суд приймає до уваги доводи ОСОБА_2 про те, що він є громадянином України та, як повноправний громадянин своєї країни, проживав у м. Луганськ Луганської області, мав налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Проте наведені обставини призвели до неможливості подальшого проживання в м. Луганськ Луганської області, а тому, внаслідок воєнних дій Російської Федерації проти України, був змушений переїхати до м. Хмельницький Хмельницької області.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 обґрунтована, встановлення вказаних фактів має для заявника юридичне значення та від цього залежать його права, тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141,223, 259, 263-265, 315, 319 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт того, що вимушене переселення ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), у вересні 2014 року з окупованої території Луганської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з часу його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заявник: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Законний представник заявника: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27.

Заінтересована особа: Міністерство соціальної політики України, , м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10.

Дата складання повного тексту рішення 11.07.2022.

Суддя :