ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року м.Суми

Справа №592/16781/19

Номер провадження 22-ц/816/661/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 лютого 2022 року в складі судді Катрич О.М., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 21 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про знесення самочинно збудованої господарської споруди, гаражу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,10 га та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачам належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , який вони успадкували від батька ОСОБА_4 , яким ще за життя було розпочато незаконне будівництво гаражу на земельній ділянці на межі садиб АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 з порушенням будівельних норм і без дозволу позивача як суміжного власника земельної ділянки, а відповідачами продовжено таке незаконне будівництво. Стверджує, що саме без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту та з істотними порушеннями будівельних та санітарно - екологічних норм та правил на земельній ділянці відповідача був збудований гараж, який розділяє подвір`я сторін фактично по межі. Гараж на земельній ділянці відповідачів збудований прямо над водопровідним люком, залізні крути колодязя якого прямо межують зі стінами гаражу, який знаходиться на подвір`ї позивача. Ще до початку будівництва гаража позивач просила не будувати в цьому місці гараж, так як він буде дуже близько до криниці, що може привести до попадання в криницю стічних вод та паливно-мастильних матеріалів від збудованого гаража. На цю пропозицію відповідачі не реагували, а з порушенням будівельних та санітарно -екологічних норм збудували господарську споруду (гараж). З цього приводу позивач неодноразово зверталась до Сумської міської ради та в інші державні установи із заявами про незаконне будівництво відповідачами гаража. На звернення позивача до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області була надана відповідь від 12 листопада 2015 pоку, що вказаний спір варто вирішувати в судовому порядку. Крім того, згідно відповіді від Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області вбачається, що жодних дозвільних документів на будівництво гаража ні відповідачу, ні її спадкодавцеві ОСОБА_4 не надавалося.

Посилаючись на вищевикладені обставини, просила зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 привести самовільно збудований «гараж», що розміщений на земельній ділянці в АДРЕСА_2 (на межі земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ) до Державних будівельних норм Б.2.2-12:2019 від 26.04.2019 р. «Планування і забудова територій», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України шляхом знесення самочинно збудованої господарської споруди «гараж».

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести самочинно збудований об`єкт нерухомості гараж літ. «Г», розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в дольовому порядку на користь ОСОБА_1 витрати за проведення будівельно-технічної експертизи в сумі 3 726 грн 66 коп., тобто по 1 863 грн 33 коп. з кожної, а також 3 295 грн 10 коп. за проведення будівельно-технічної експертизи, тобто по 1 647 грн 50 коп. з кожної.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в дольовому порядку на користь держави 768 грн 40 коп. судового збору, тобто по 384 грн 20 коп. з кожної.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

На думку апелянта помилковим є посилання позивача на ті обставини, що при будівництві спірного гаража, що розміщений на земельній ділянці в АДРЕСА_2 (на межі земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ) не дотримані державні будівельні норми Б.2.2-12:2019 від 26.04.2019 р. «Планування і забудова територій», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, оскільки дані будівельні норми почали діяти із 01 жовтня 2019 року, а гараж літ. «Г» збудований у 1993 році, а саме за 26 років до вступу у дію ДБН, на які посилається позивач та даний гараж розміщений на території саме відповідачів і не порушує законних прав та інтересів позивача, у зв`язку із цим позов позивача є необґрунтованим та підлягає відхиленню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Стадник С.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_5 , позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,10 га та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором довічного утримання від 26 грудня 1997 року та державним актом на земельну ділянку від 12 січня 1998 року (т. 1 а.с. 17-23). ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частини на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , розташований на приватизованій земельній ділянці, площею 1000 м2 у відповідності до договору довічного утримання від 30 березня 2001 року, укладеного між відповідачами та їх батьком ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 51), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним актом на земельну ділянку від 15 жовтня 2002 року (т. 1 а.с. 24-25, 62-65). У договорі довічного утримання від 30 березня 2001 року зазначено, що на земельній ділянці знаходяться житловий будинок, а також крім іншого, гараж Г-бет. блоки (т. 1 а.с. 105). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер згідно копії свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 66).

З копії технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 від 18 липня 2011 року, власником якого є ОСОБА_1 , вбачається план присадибної ділянки, наявність будівель, споруд та приміщень (т. 1 а.с. 20-23)

З копії технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 від 13 серпня 2019 року, наданого відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що самовільно збудовані споруди відсутні, в тому числі, гараж (т. 1 а.с. 37-60).

Між сусідами протягом тривалого часу склалися неприязні відносини з приводу володіння, користування своїм майном, в тому числі і спірним гаражем, що не заперечується сторонами і підтверджується листами, зокрема від 16 травня 2016 року, 16 липня 2018 року Сумського ВП ГУНП в Сумській області (т. 1 а.с. 26, 33), від 12 червня 2014 року, 03 жовтня 2014 року Департаменту містобудування та земельних відносин (т. 1 а.с. 27-29).

Згідно листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області від 04 червня 2014 року № 7/18-2160 станом на 04 червня 2014 року дозвільні документи про початок виконання будівельних робіт на об`єкт - гараж ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , Інспекцією не реєструвалися (т. 1 а.с. 31).

12 листопада 2015 року листом № 40-1018/3249 Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області повідомило заявника про те, що згідно даних Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів Держархбудінспекції України, дані по об`єкту містобудування за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні. Також працівники інспекції виходили на місце та вивчали матеріали інвентаризаційної справи, за результатами чого встановлено, що відповідно до зведеного акту будівель і споруд та при реєстрації свідоцтва про право власності на житловий будинок 20 січня 1994 року господарська будівля гаража літ. Г» за планом передана у власність ОСОБА_4 . Рік побудови в технічній документації відсутній. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_2 від 27 липня 2000 року з реєстрацією поточних змін на 11 листопада 2004 року зазначена будівля гаража не значиться як самочинно збудована. Таким чином, об`єкт будівництва прийнятий в експлуатацію, на який оформлено право власності являється об`єктом нерухомості, який слід розглядати як предмет цивільних правововідносин (т. 1 а.с. 32).

Архівний відділ Сумської міської ради надав відповідь 29 січня 2020 року, що в рішеннях виконавчого комітету Сумської міської Ради народних депутатів за 1993 рік відомостей щодо будівництва нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , немає (т. 1 а.с. 116).

Відповідно до висновку експерта від 29 січня 2021 року № 19/119/11/4/1-160е з фотокартками, проведеним дослідженням встановлено невідповідність об`єкта нерухомості гаража літ. «Г» по АДРЕСА_2 вимогам п. 3.25*; п, 7.50 ДБН 360-92**, що були чинні на період будівництва, встановлений за даними інвентаризаційної справи (1993 рік), в частині недотримання відстані від конструкції будівлі до межі суміжної земельної ділянки та недотримання відстані від гаража до житлового будинку сусідньої земельної ділянки ( АДРЕСА_1 ). Встановлено невідповідність об`єкта нерухомості гаража літ. «Г» по АДРЕСА_2 на дату проведення обстеження вимогам чинним п. 6.1.41, п. 10.8.8 ДБН Б.2.2-12:2019 в частині недотримання відстані від конструкції будинку до межі суміжної земельної ділянки та недотримання відстані від гаража до житлового будинку сусідньої земельної ділянки ( АДРЕСА_1 ). За відомостями, приведеними у інвентаризаційній справі на будинок АДРЕСА_2 (шифр *А000001284*), встановлений рік побудови гаража літ. «Г» - 1993 (т. 1 а.с. 186-197).

У судову засіданні суду першої інстанції судовий експерт Безлюдний Д.О. роз`яснив складений ним висновок та зазначив, що провів безпосередньо дослідження гаражу на місці, а також вивчив та проаналізував матеріали справи разом із інвентаризаційними справами, дійшов висновку про те, що гараж зведений з порушеннями норм п. 3.25; п, 7.50 ДБН 360-92**, що були чинні на період будівництва, встановлений за даними інвентаризаційної справи (1993 рік), а також і на даний час встановлено невідповідність об`єкта нерухомості чинним п. 6.1.41, п. 10.8.8 ДБН Б.2.2-12:2019. Що ж стосується запитань з приводу чи є даний гараж самовільно побудований, експерт пояснив, що дане питання йому не ставилося, крім цього в матеріалах цивільної справи проектно-технічна документація на будівництво на гараж відсутня. Однак є документи в інвентаризаційній справі за 1993 рік на а. с. 3, де зазначено про гараж літ.»Г», а у плані на а. с. 4 відсутній цей гараж, а на а. с. 60 ц. с. у довідці про показники об`єкта нерухомого майна вказано, що самочинно побудовано майно відсутнє. Детально з усіх питань він описав у висновку в мотивувальній частині.

Згідно висновку експерта від 30 грудня 2021 року № СЕ-19/119-21/12587-БТ з фотокартками, встановити технічну можливість переобладнання гаражу літ. «Г» по АДРЕСА_2 , щоб усунути порушення норм п. 3.25*, п. 7.50 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», не видається за можливе, оскільки на дату складання висновку експерта ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» є недіючими. Здійснити переобладнання гаражу літ. «Г» по АДРЕСА_2 у такий спосіб, щоб усунути порушення норм п. 6.1.41, п. 10.8.8 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», встановлені у висновку експерта від 29 січня 2021 № 19/119/11/4/1-160е, не видається за можливе, оскільки потребує втручання в несучі конструкції гаражу, що в свою чергу відноситься до виду будівництва «реконструкція», яка може призвести до зміни геометричних розмірів будівлі гаражу та зміни цільового призначення гаражу літ. «Г» (т. 2 23-29).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, проаналізувавши надані сторонами докази, матеріали інвентаризаційних справ на житлові будинки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також зміст висновків експерта по проведенню судових будівельно-технічних експертиз прийшов до висновку, що право власності позивача ОСОБА_1 порушено самочинним будівництвом гаражу літ. «Г», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , так як під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил, тому вважав, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, шляхом зобов`язання відповідачів знести самочинно збудований об`єкт нерухомості гараж літ. «Г», розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 лютого 2022 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними в ній доказами, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України, частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Частина 7 ст. 376 ЦК України передбачає, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Стаття 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції, проаналізувавши надані сторонами докази, матеріали інвентаризаційних справ на житлові будинки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також зміст висновків експерта по проведенню судових будівельно-технічних експертиз вірно зазначив, що право власності ОСОБА_1 порушено самочинним будівництвом гаражу літ. «Г», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , так як під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил, так як недотримано положення п. 3.25 (Протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці (при опаленні будинків рідким паливом) слід приймати відповідно до протипожежних вимог (додаток 3.1). Розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та нормосвітленості відповідно до «Санитарных норм и правил обеспечения инсоляцией зданий и территорий жилой застройки» та СНІП II-4-79 «Естественное и искусственное освещение» як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках.

Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок; п. 7.50 (Відстані від наземних і комбінованих (наземно-підземних) гаражів і автостоянок легкових автомобілів до житлових і громадських будинків слід приймати не менше тих, що наведені у таблиці 7.5) ДБН 360-92**, що були чинні на період будівництва, встановлений за даними інвентаризаційної справи (1993 рік), а також порушені п. 6.1.41, п. 10.8.8 ДБН Б.2.2-12:2019, чинні на час обстеження об`єкту, а саме при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж: 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В. 1.1-25. Відстані від наземних і комбінованих (наземно-підземних) і відкритих автостоянок легкових автомобілів до житлових і громадських будинків слід приймати не менше тих, що встановлені у таблиці 10.6, що також підтверджено фотокартками, з яких убачається розташування гаражу, житлових будинків, водопроводного колодязя поруч із межею земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 перед фасадом гаража літ. «Г» тощо.

Відповідно до статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Згідно ст. 376 ЦК України знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Такий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №458/1173/14-ц.

Переобладнання гаражу з метою усунення порушень будівельних норм не видається за можливе, оскільки потребує втручання в несучі конструкції гаражу, яке може призвести до зміни геометричних розмірів будівлі гаражу та зміни його цільового призначення згідно висновку експерта.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що згідно технічного паспорту на будинок садибного типу АДРЕСА_2 від 13 серпня 2019 року в ньому зазначено про гараж під літ. «Г», збудований від 1993 року і апелянт приходить до висновку, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 взагалі не знаходиться такої споруди як самовільно збудований гараж, бо той первинно зведений ще в 1993 році до прийняття Державних будівельних норм Б.2.2-12:2019 від 26 квітня 2019 року «Планування і забудова територій», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, що вступили в дію з 01 жовтня 2019 року, не заслуговують на увагу, з огляду на слідуюче.

Первинно збудований в 1993 році гараж, що позначений літ. «Г» в технічному паспорті на будинок садибного типу АДРЕСА_2 відображений станом на 13 серпня 2019 року, де і вбачається порушення ДБН Б.2.2-12:2019 від 26 квітня 2019 року, адже він знаходиться прямо на межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . З огляду на положення ст. 376 ЦК України спірний гараж є самочинним будівництвом, так як побудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Те, що стіна гаражу знаходиться фактично на межі земельних ділянок ОСОБА_2 не заперечувала в суді апеляційної інстанції.

Доводи скарги ОСОБА_2 фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 лютого 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 08 липня 2022 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Т. А. Левченко

С. С. Ткачук