Справа № 296/5017/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2022 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Туровської К.Б.,

представників позивача Гуманкова В.І., ОСОБА_1 ,

представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Вібросепаратор», за участі третіх осіб ФОП ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «НТК СТЕП» в особі директора Копанєва Анатолія Олексійовича про стягнення упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (надалі також позивач) в травні 2018 року звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Вібросепаратор» (надалі також відповідач; ПАТ «Вібросепаратор») про стягнення упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди. Позивач вимоги позову неодноразово збільшував та уточнював (т. 1, а.с. 146, 210; т. 2, а.с. 182-183) та просив стягнути з відповідача на свою користь 553 297,32 грн. неотриманого прибутку та 800 000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником нерухомості виробничого приміщення, а саме частини корпусу №101 прим.36-43 (860 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки позивач є інвалідом І групи дитинства і самостійно не може займатися господарською діяльністю, ним було прийняте рішення передати вказані площі в оренду та отримувати дохід від цієї нерухомості в якості орендної плати. Орендарями вказаних приміщень стали ФОП ОСОБА_5 та Товариство з обмеженою відповідальністю «НТК СТЕП» в особі директора Копанєва А.О., про що було укладені договори оренди.

Вказані особи завезли в орендовані приміщення устаткування та були готові розпочати роботу, однак відповідач перестав допускати орендарів, їх працівників до робочих місць, та автотранспорт до цих приміщень, тобто чинив перешкоди в організації та здійсненні господарської діяльності орендарями.

Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів зі скаргами щодо неправомірних дій відповідача, а також до судів різних інстанцій, які задовольняли його позови, проте відповідач умисно не виконував рішення цих судів. Таким чином, внаслідок протиправної поведінки відповідача позивач зазнав збитків, оскільки, якби його право не було порушене, він протягом 2013-2019 років міг би одержувати дохід від здачі в оренду належних йому приміщень. Упущену вигоду оцінює в 553 297,32 грн..

Крім того позивач вважає, що такими діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у стражданнях, які він зазнав внаслідок порушення його прав. Так, ОСОБА_4 є інвалідом дитинства І групи та не може пересуватися без милиць. З січня 2013 року і по грудень 2019 року, внаслідок протиправних дій відповідача, фізичний та моральний стан позивача значно погіршився, він перебуває в постійному стресовому стані, що призвело до рецидивів існуючої хвороби. Не отримуючи коштів за оренду майна, він позбавлений належного лікування, медично - профілактичного обслуговування (санаторно - курортного лікування). Також позивач зазнав душевних страждань у зв`язку із знищенням та пошкодженням належного йому майна:

будівля без належного догляду і обслуговування руйнувалася, на покрівлі поросли дерева, іржавіли металеві вузли та деталі, внаслідок пошкодження даху приміщення роками заливали дощові води та води від талого снігу. Без належної охорони приміщення та обладнання, яке там знаходилося, розграбовувалися. Позивач звертався з листом до відповідача з проханням надати хоча б мінімальну можливість обслуговувати належні йому приміщення (відремонтувати дощову каналізацію, усунути затоплення приміщення водою тощо), проте відповіді не отримав. Позивач вважає, що душевні страждання, завдані відповідачем, також полягають у приниженні його честі, гідності та ділової репутації, оскільки він не мав змоги виконувати свої зобов`язання по договорам оренди, тому у його колег, знайомих сформувалася спотворена оцінка його порядності і компетентності як ділового партнера, як людини слова і діла.

Представники позивача в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представники відповідача заперечували проти задоволення позову, посилаючись на необґрунтованість заявлених позовних вимог. Вважають, що судовими рішеннями встановлено сервітут для позивача ОСОБА_4 , а не для третіх осіб; позивач безперешкодно міг пройти до належного йому майна, але не мав права передавати право земельного сервітуту іншим особам. До того ж, вважають що договори оренди є удаваними, жодним чином не підтверджено, що позивач хоч раз отримував орендну плату та що треті особи (орендарі) пред`являли претензії до нього з приводу неможливості здійснення своєї підприємницької діяльності, тому вимога про відшкодування упущеної вигоди є безпідставною. Також заперечили факт завдання моральної шкоди позивачеві, вважають позов в цій частині безпідставним, надуманим та жодним чином не доведеним тощо.

Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та приходить до висновку про таке.

ОСОБА_4 є власником нежитлового приміщення корпусу №101 (прим. 36-43), загальною площею 867,4 м2, яке розташоване в АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів реєстраційний номер 5373 від 17.05.2011 та витягом про державну реєстрацію прав №30057132 від 24.05.2011. Вказане приміщення до моменту придбання його ОСОБА_4 належало ТОВ «Вентиляторний завод», не є відокремленою будівлею і входить до складу загальної будівлі, що наразі належить ПАТ «Вібросепаратор», яке розташоване на земельній ділянці площею 8,3710 га, яка, в свою чергу, перебуває у власності територіальної громади Житомирської міської ради та у відповідності до договору оренди від 25.10.2002 передана ВАТ «Вібросепаратор» в оренду (на даний час реорганізовано у ПАТ). Земельна ділянка, на якій знаходяться придбані приміщення, перебувала у складі орендованої ПАТ «Вібросепаратор» земельної ділянки, тобто, фактично під`їздні шляхи до майна позивача перебувають у користуванні відповідача.

Позивач уклав з третіми особами договори оренди належного йому приміщення: з ФОП ОСОБА_5 Договір №1 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 14.11.2011, Договір №2 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 22.05.2012, Договір №4 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 22.04.2015; з ТОВ «НТК СТЕП» - Договір №3 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 22.05.2012, Договір №5 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 22.04.2015 (том 1,а.с. 26-27, 29-30, 32-33, 35-3638-39). В даних договорах сторони передбачили обов`язок укласти договір оренди нерухомості виробничого призначення нежитлового приміщення і обов`язок орендарів здійснювати щомісячно орендну плату за користування ним.

Орендарі прийняли приміщення, про що уклали Акти прийому-передач приміщення в оренду (том 1, а.с. 28, 31, 34, 37, 40), завезли устаткування та були готові приступити до господарської діяльності, проте керівництво ПАТ «Вібросепаратор» почало чинити перешкоди ОСОБА_4 , орендарям, працівникам та автотранспорту, які полягали у недопущенні власника майна до належного йому приміщення, забороні проходу/під`їзду працівників та автотранспорту через земельну ділянку, на якій знаходиться придбане приміщення.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозиціями вирішити питання земельного сервітуту в позасудовому порядку, однак домовитися не вдалося, що спонукало позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Наведені обставини підтвердились в судовому засіданні копіями судових рішень.

Так, рішенням Корольовського районного суду м.Житомира №296/8549/14-ц від 25.11.2015, зміненим рішенням апеляційного суду Житомирської області від 17.05.2016, вирішено «Визнати припиненим договір оренди землі, укладений 25.10.2002 року між ВАТ (на даний час - ПАТ) «Вібросепаратор» та Житомирською міською радою, в частині оренди земельної ділянки загальною площею 0,1735 га (з них:0,1239 га під будівлею та 0, 0442 га для її обслуговування), що розташована в АДРЕСА_2 , яка згідно проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, виготовленого колективним підприємством «Житомирводпроект», необхідна для обслуговування нежитлового приміщення корпусу №101 (прим. 36-43), загальною площею 867,4 м2, яке розташоване в АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_4 » (том 1, а.с. 46-52, 53-56).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира №296/5417/16-ц від 24.01.2017, зміненим рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21.03.2017, вирішено «Встановити постійний земельний сервітут по наявному шляху на земельній ділянці, що перебуває в оренді ПАТ «Вібросепаратор», площею 0,1402 га (позначеному під №1 у експлікації угідь зведеного кадастрового плану КП «Житомирводпроект», розробленого по формі №6-зем) для проходу, проїзду автотранспорту до нежитлового приміщення корпусу №101 (прим.36-43), загальною площею 867,4 кв.м. по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 , та земельних ділянок площею 0, 1735 га, що перебувають у користуванні ОСОБА_4 » (т. 1, а.с. 57-59).

Попри вказані судові рішення відповідач продовжував чинити перешкоди позивачу та орендарям в проході та проїзді до належного позивачу нежитлового приміщення, що не заперечувалось представниками відповідача в судовому засіданні з посиланням на відсутність сервітуту для третіх осіб, та підтвердилось багаточисельними листами переписки позивача та відповідача, долученими до судової справи копіями документів з виконавчого провадження №8.22-09/2019/75362, та рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 10.12.2018 року по справі №296/5653/17 ( т.1, а.с.88, 122, 239-245, 246-247).

Крім цього, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 240 /8772/19 також було встановлено, що ПАТ «Вібросепаратор» не виконав рішення суду від 10.12.2018 щодо зобов`язання утримуватися від дій, які б заважали власнику приміщення ОСОБА_4 використовувати його за призначенням, забезпечити безперешкодний прохід людей та проїзд обслуговуючого автотранспорту через існуючі охоронні пости (прохідні) та існуючою дорогою, які належать Публічному акціонерному товариству «Вібросепаратор» до належного ОСОБА_4 приміщення (е.2 а.с.40-44)

Відповідно до статті 61 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім установлених рішенням третейського суду, не розглядаються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, для якої встановлені ці обставини.

Стаття 13 ЦК України регламентує межі здійснення цивільних прав:

Цивільні права особа здійснює у межах наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли би порушувати права інших осіб, завдавати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускається дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також вживання правом в інших формах.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена

вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

В Постанові ВСУ від 18 травня 2016 року у справі № 6 -237 цс 16 вказано, що збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав і зазнає, а в тих доходах, які позивач не отримав або не доотримує внаслідок порушення його цивільних прав.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення :

- противоправної поведінки ;

- збитків;

- причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками ;

- вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди, ( ч. 4 ст. 623 ЦК України )

Суд не бере до уваги посилання представників відповідача на те, що договори оренди, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, є фіктивними, оскільки для визначення договору фіктивним необхідно встановити наявність наміру всіх сторін договору. Саме по собі невиконання договору сторонами не означає, що був укладений фіктивний договір.

Якщо на виконання договору сторонами передавалося будь-яке майно, такий договір не може бути кваліфікований як фіктивний ( п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 р. № 9.)

У випадку з договорами оренди між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарями ФОП ОСОБА_5 і ТОВ « НТК СТЕП» за договорами були передані виробничі площі (приміщення), про що свідчать акти прийому - передачі (т.2 а.с.187,190).

Крім цього, факт здачі ОСОБА_4 власного приміщення в оренду ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «НТК СТЕП» також підтвердився в суді копією рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року по справі №240/10975/19, відповідно до якого суд встановив, що ОСОБА_4 належне йому приміщення здає в оренду (т.3 а.с.59-65).

Отже, судом встановлено протиправну поведінку відповідача, яка виразилась у невиконанні рішення суду та не допуску по встановленому судом сервітуту орендарів до орендованого у ОСОБА_4 приміщення, що, в свою чергу, унеможливлювало належне виконання ОСОБА_4 договору про надання приміщень в оренду та призвело до втрати доходу.

Визначаючи розмір упущеної вигоди суд виходить з наступного.

Визначаючи строки для обрахунку упущеної вигоди суд вважає, що порушення прав позивача почалося з дня винесення рішення Апеляційним судом Житомирської області 21.03.2017, яким було встановлено постійний земельний сервітут по наявному шляху на земельній ділянці, що перебуває в оренді відповідача ПАТ «Вібросепаратор» для проходу, проїзду автотранспорту до належного позивачу цеху і припинилося в зв`язку з розірванням договорів оренди та відчуженням позивачем цеху в листопаді 2019 року.

Суд не бере до уваги період до 21.03.2017 для обрахунку упущеної вигоди, оскільки до цього між сторонами існував невирішений спір з приводу порядку здійснення проходу та проїзду по належній відповідачу земельній ділянці.

Відповідно до договорів оренди №№ 4, 5 від 22.04.2015 (т.1 а.с.32-33, 38-39) орендна плата належного позивачу приміщення за 2017 рік становила 12 грн. за 1 м. кв..

Згідно з договорами №№ 6, 7 від 24.03.2018 за 2018, 2019 роки орендна плата становила 20 грн. за 1 м. кв. (т.2 а.с.184, 188).

Відповідно до зазначених договорів орендована ФОП ОСОБА_5 площа цеху становила 460 м.кв..

Площа цеху, орендована ТОВ «НТК СТЕП» відповідно до договорів оренди, становила 396 м.кв..

Загальна площа, яку позивач здавав в оренду та від якої планував отримати прибуток - 856 м.кв..

Орендна плата, яку позивач планував отримати від ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «НТК СТЕП» становить:

- за 2017 рік 95872 грн. (12 грн. за 1 м.кв. х 856 м.кв. х 9 міс. 10 днів = 95872 грн.);

- за 2018 рік 205440 грн. (20 грн. за 1 м.кв. х 856 м.кв. х 12 місяців = 205440 грн.);

- за 2019 рік 171200 грн. (20 грн. за 1 м.кв. х 856 м.кв. х 10 місяців = 171200 грн.).

А всього: 95872+205440+171200 = 472512 гривень неотриманого доходу.

Відповідно до розрахунку позивача, витратна частина складається з наступного:

1) податок на прибуток 18% та військовий збір 1,5% , що становить 92139,84 гривень.

2) орендна плата за земельні ділянки, виділені для обслуговування приміщення позивача, відповідно до наведених ним розрахунків, становить:

- 2017 рік 20713,75 грн. (2219,33 х 9 міс. 10 днів = 20713,75);

- 2018 рік 26631,96 грн. (2219,33 х 12 міс. = 26631,96);

- 2019 рік 22193,3 грн. (2219,33 х 10 міс. =22193,3), а всього 69539,01 грн..

3) плата за сервітутні послуги на право проїзду та проходу до приміщення позивача існуючою дорогою площею 1402 м.кв., яку позивач визначив на рівні орендної плати за користування прилеглою ділянкою, розділивши на кількість юридичних осіб, що користуються цією ділянкою дороги - п`ять.

Суд приймає такі обрахунки позивача, оскільки вони не суперечать чинному законодавству та інших обрахунків сторонами не надано.

Отже, плата за сервітутні послуги становить: (1402 м.кв. х 15,35 грн. х 0,2) : 12 = 358,7 грн. в місяць. Тобто, за 2017 рік становить 3347,66 рн. (358,7х9 міс. 10 днів=3347,66); за 2018 рік 40304,4 (358,7х12=4304,4); за 2019 рік 3587 грн. (358,7х10=3587), а всього - 11239,06 грн. (3347,66 + 4304,4 + 3587 = 11239,06).

Таким чином, сума неотриманого позивачем прибутку (упущеної вигоди) у вигляді неотриманої орендної плати від зданих в оренду виробничих площ, використання яких неправомірно було заблоковано відповідачем ПАТ «Вібросепаратор», становить: 472512 92139 - 69539,01 - 11239,06 = 299594,39 гривень.

Вказані кошти, відповідно до положень статті 22 ЦК України, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Також є обґрунтованою вимога позивача про відшкодування моральної шкоди.

Так, статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Не викликає сумнівів у суду й та обставина, що неправомірними діями відповідача позивачу було заподіяно моральної шкоди, яка виразилася в тому, що він, будучи інвалідом з дитинства першої групи, обмеженим у можливості самостійного пересування, докладав протягом восьми років неабияких зусиль для організації свого бізнесу з метою отримання можливості гідного існування для себе і своєї сім`ї, однак, через неправомірні дії відповідача його зусилля виявились марними. При цьому судом враховується, що ОСОБА_4 вчинив всі необхідні дії, що залежали від нього, для отримання прибутку. Також моральна шкода полягає в тому, що позивач вимушений був докладати додаткових зусиль для відстоювання своїх прав в різних правоохоронних органах та судових інстанціях протягом трьох років (2017-2019). Судом також враховуються наслідки, які настали в його житті в результаті неправомірних дій відповідача, а

саме те, що він змушений був відчужити належний йому цех в зв`язку з неможливістю використання його за призначенням через неправомірні дії відповідача.

Враховуючи характер моральних страждань, їх глибину та тривалість, суд визначає розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди в сумі 300 000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 12, 81, 258, 263, 265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Вібросепаратор» () на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на відшкодування упущеної вигоди 299594,39 грн. та на відшкодування спричиненої моральної шкоди 300 000,00 грн., а всього 599 594 (п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом місяця з дня його проголошення.

Cуддя О. П. Сингаївський