Справа № 703/1709/22
УХВАЛА

про забезпечення позову

06 липня 2022 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Прилуцький В.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики,-

встановив:

06 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій з метою забезпечення стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики від 20 квітня 2021 року та від 13 травня 2021 pоку в розмірі 15 865 дол. США, просить суд накласти арешт на все наявне рухоме та нерухоме майно відповідача,- ОСОБА_2 , а саме:

- автомобіль марки Фольксваген, модель LT 35, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- земельну ділянку площею 0,6105 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі договору купівлі-продажу №320 від 30 квітня 2013 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Леус Н.В.;

- житловий будинок із надвірними спорудами, загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 44 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі договору купівлі-продажу №322 від 30 квітня 2013 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Леус Н.В.;

- 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 38,3 кв.м, житловою площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування №5046 від 05 вересня 2008 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В.;

- 1/2 частини, у праві власності на нежитлове приміщення (нежитлову будівлю), загальна площа будівлі 169,1 кв.м, адреса місця знаходження: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №7842 від 05 жовтня 2007 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Новіковим І.М.,

та просить заборонити відповідачу відчуження вищевказаного майна до розгляду судом справи про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики та до набрання рішенням суду законної сили.

Заява обґрунтована тим, що заявником до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області подано позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики, згідно якої ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 20 квітня 2021 року в сумі 7 920 доларів США, а також за договором позики від 13 травня 2021 pоку в розмірі 7 945 доларів США, а всього борг в розмірі 15 865 доларів США, у зв`язку з чим ним подана вказана позовна заява до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

Вважає, що невжиття заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на вказане майно, що належить відповідачу, може істотно ускладнити виконання рішення суду та поновлення оспорюваних прав заявника, в зв`язку з чим звернувся до суду з даною заявою.

Висловлює побоювання, із огляду на поведінку відповідача, який не повернув позику в добровільному порядку, стосовно того, що останній в подальшому буде ухилятися від повернення сими позики позивачу та спробує переоформити право власності на належне йому рухоме та нерухоме майно на інших осіб, з метою уникнення цивільно-правової відповідальності за наслідки невиконання своїх боргових зобов`язань перед позивачем. На підставі наведеного ОСОБА_1 просить суд захистити його майнові права та інтереси по даній справі, шляхом вжиття судом заходів із забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Врахувавши доводи заявника, які викладені в заяві про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05 липня 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , який звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики за борговою розпискою від 20 квітня 2021 року в розмірі 6000 доларів США, а також неустойку за період прострочки із 26 грудня 2021 року по 28 червня 2022 року в розмірі 1920 доларів США, а всього - 7 920 доларів США, що в гривневому еквіваленті, згідно курсу НБУ 29.25 грн. за 1 долар США станом на 28 червня 2022 року(дату подачі позову до суду) становить 231660 грн.; а також заборгованість за договором позики за борговою розпискою від 13 травня 2021 pоку 6000 доларів США, а також 1945 дол. США неустойки, за період прострочки із 26 грудня 2021 року по 28 червня 2022 року, а всього 7 945 доларів США, що в гривневому еквіваленті, згідно курсу НБУ 29.25 грн. за 1 долар США станом на 28 червня 2022 року (дату подачі позову до суду) становить 232391 грн. Таким чином, ОСОБА_1 у поданому позові просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за вказаними договорами позики за борговими розписками в розмірі 15 865 доларів США, що згідно курсу НБУ 29.25 грн. за 1 долар США станом на 28 червня 2022 року(дату подачі позову до суду) становить 464 051 грн.

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 та п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.6 ст. 13 «Обов`язковість судових рішень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

В постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 766/18228/17, Провадження № 61-16044св18 зазначено:

«Як свідчить тлумачення статей 149, 150 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом частини другої статті 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами».

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії та накладення арешту на належне йому майно.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 просить суд вжити заходи забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики шляхом накладення арешту на все відоме йому рухоме та нерухоме майно боржника та шляхом накладення заборони відчуження на вказане майно, що не є співмірним з розміром ціни позову в межах заявлених ним позовних вимог.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються з метою гарантування виконання рішення суду та повинні застосовуватися виключно у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.124 Конституції України, судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходу, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист.

Разом з тим, співвідносячи негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, а також враховуючи, що предметом спору є стягнення боргу, розмір якого становить 15865 доларів США, суд дійшов висновку, що забезпечення позову у виді накладення арешту на майно в межах ціни позову, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, обраний позивачем вид забезпечення позову у виді накладення арешту на все майно належне відповідачу, може призвести до невиправданого обмеження всіх майнових прав відповідача, оскільки вартість всього майна може перевищувати суму боргу та обмежить власника правом розпоряджатися майном.

Таким чином, заява відповідає вимогам ст.151 ЦПК України, є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню з накладанням арешту на майно належне ОСОБА_2 в межах ціни позову, а саме на належну відповідачу двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , орієнтовна вартість якої є співмірною до розміру заявлених позивачем позовних вимог, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зазначене не перешкоджає учасникам справи, за наявності підстав, в порядку ст. 156 ЦПК України звернутися до суду з заявою про заміну виду забезпечення позову або в порядку ст. 158 ЦПК України про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.12, 76, 77, 81, 149, 150, 151, 153, 157, 260, 261 ЦПК України,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 38,3 кв.м, житловою площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 ) на підставі договору дарування №5046 від 05 вересня 2008 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та заборонити її відчуження будь-яким способом до завершення розгляду судом справи про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики та до набрання рішенням суду законної сили.

В решті вимог заяви - відмовити.

Копія ухвали про забезпечення позову одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Копію ухвали для виконання направити до Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (адреса: 20700, Черкаська область, місто Сміла, вулиця Житомирська, буд.6), та до відома ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : В.О. Прилуцький