ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4374/22 Справа № 205/1916/22 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Максюти Ж.І.,

суддів Свистунової О.В., Деркач Н.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу апеляційну скаргу розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заніздри Андрія Петровича на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року по справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Каширнікова Світлана Олександрівна, Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Каширнікова Світлана Олександрівна та Новокодацький відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

Не погодившись із такою ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Заніздра Андрій Петрович подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що не вжиття заходів забезпечення позову не забезпечить гарантовану реальну можливість захистити права позивачів, або зробить таку можливість значно утрудненою, оскільки їх невжиття створюють умови для реєстрації права власності іншими особами на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . .

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заніздри Андрія Петровича не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін, враховуючи наступне.

Встановлено, що 01 квітня 2022 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про забезпечення позову.

Свою заяву заявники обґрунтували тим, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та засуджено до позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 року, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 16 895 грн. 04 коп. та стягнуто моральну шкоду у розмірі 150 000 грн., а всього 166 895 грн. 04 коп. У зв`язку із систематичним невиконанням ОСОБА_3 судових рішень, з нього рішеннями Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2017 року та 26 вересня 2019 року було стягнуто штрафні санкції, постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2020 року було скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2019 року, стягнуто зі ОСОБА_3 штрафні санкції у загальному розмірі 35 175 грн. 65 коп. і судовий збір у розмірі 1 921 грн., в результаті чого загальна сума заборгованості на теперішній час становить 545 557 грн. 13 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_3 .

Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_2 . 18 червня 2020 року ОСОБА_3 подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважає, що ОСОБА_3 навмисно відмовився від прийняття спадщини після смерті матері з метою уникнення від виконання зобов`язань перед заявниками. При цьому із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася її дочка, ОСОБА_4 , проте свідоцтво про право на спадщину до теперішнього часу не отримала. Таким чином, отримання ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину на належну померлій ОСОБА_5 квартиру утруднить реальну можливість захистити права ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Зазначили, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до незворотних наслідків та може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Просили суд заборонити приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Каширніковій С.О. вчиняти дії, пов`язані із видачею свідоцтва про спадщину на спадкове майно ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також накласти заборону на проведення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 .

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суддя виходив з того, що позивачем не вказані обґрунтовані підстави необхідності застосування заходів забезпечення позову, наявність підстав, які могли би вказувати на дії нотаріуса, внаслідок яких виконання рішення суду може бути утрудненим або ж неможливим, крім того задоволення заяви призведе до фактичного втручання суду в роботу органів нотаріату, що саме по собі є неприпустимим.

Разом з тим, заявник просить суд заборонити приватному нотаріусу вчиняти дії з видачі свідоцтва про право на спадщину та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії з квартирою АДРЕСА_2 , право власності на яку у встановленому законом порядку зареєстровано за ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому, хоча заявник у вступній частині заяви зазначає ОСОБА_4 і приватного нотаріуса як учасників справи, але у заяві зазначає, що має намір звернутися з позовом до ОСОБА_3 , тобто, особа, якій заявник просить заборонити вчиняти певні дії, не буде мати статусу сторони у справі. .

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення у справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Із оскарженої ухвали вбачається, що вона має належне обґрунтування відмови у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Заніздри Андрія Петровича про забезпечення позову та постановлена відповідно до норм процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки заявником не надано будь-яких належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Таким чином, висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають вимогам закону і підтверджуються виділеними матеріалами справи.

Безпідставними та необґрунтованими є посилання апелянта на намір відповідача вчинити дії щодо ухилення від виконання рішення суду по даній справі, шляхом відмови від прийняття спадщини, оскільки такі доводи апелянта ґрунтуються лише на його припущеннях та не встановлють реальну небезпеку, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заніздри Андрія Петровича - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року про відмову у забезпеченні позову- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В.Свистунова

Н.М. Деркач