Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 712/14300/21

Провадження №2/712/1135/22

25 липня 2022 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Шевченко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) звернулися до відповідача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради (м. Черкаси, вул.. Б.Вишневецького, 36) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що документально підтверджується свідоцтвом про право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості, та відповідно зареєстровані за вказаною адресою. Окрім них, двох власників, які і є позивачами, у вказаній квартирі зареєстровані ще дві особи, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та рідна донька неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак при цьому в квартирі фактично проживають лише троє осіб, тобто позивачі та неповнолітня ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 , яка була дружиною позивача ОСОБА_2 , у вказаній квартирі фактично не проживає, починаючи з 2017 року.

Весь тягар утримання свої власності позивачі несуть самостійно в повному обсязі. В свою чергу відповідачка жодних витрат на утримання власності не несе.

Починаючи з 2017 року, відповідачка, покинувши після розірвання шлюбу в судовому порядку у грудні 2016 року місце проживання, вже більше чотирьох років не повертається до місця своєї реєстрації. Також у квартирі відсутні будь-які особисті речі відповідачки ОСОБА_3 .

Між позивачами та відповідачкою не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж порядок, встановлений законом. Таким чином, відповідачка втратила право користування житлом на підставі відсутності її більш ніж один рік у даному житловому приміщенні.

Реєстрація відповідача в належному нам на праві власності житловому приміщенні - квартирі, суттєвим чином обмежує права позивачів (власників) на володіння, користування і розпорядження цим житловим приміщенням. Письмовими доказами на підтвердження вибуття з місця реєстрації є: Довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за № 709 від 19 липня 2019 року; Довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за № 1385 від 14 липня 2019 року; Акт опитування сусідів від 10 жовтня 2019 року за № 421 за підписом Голови комітету самоорганізації населення мікрорайону Південний Музиченко П.П., що підтверджує факт не проживання відповідача за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ; Акт опитування сусідів від 22 грудня 2020 року за № 601 за підписом Голови комітету самоорганізації населення мікрорайону Південний Музиченко П.П., що підтверджує факт не проживання відповідача за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ; копія довідки ФОП ОСОБА_5 від 22.03. 2019 року про працевлаштування відповідача за адресою в іншому населеному пункті в Кіровоградській області.

Просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

16 лютого 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, скерували до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовну заяву підтримують та просять її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзиву на позов не подала.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Соснівським райвиконкомом від 13.03.2000 р.

Відповідно до акту опитування сусідів від 10.10.2019 року за № 421 встановлено, що ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 не проживають.

Відповідно до акту опитування сусідів від 22.12.2020 року за № 601 встановлено, що ОСОБА_3 не проживає за місцем реєстрації АДРЕСА_1 з вересня 2015 року.

З наданої відповіді відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 з 25.09.2013 року.

Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном, відповідно до ст.391 ЦК України.

Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до ст.. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві».

Формулювання «згідно з законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (п. 43 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто, вона має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній темі. (п. 56 у справі «Зехентнер проти Австрії»).

При вирішенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» втрати членом сім`ї власника житла права на його користування, слід керуватися принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.

Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й з урахуванням виду спірних правовідносин, іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Власникові належить право володіння, користування, та розпоряджання своїм майном частина 1 статті 317 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення свої прав.

В силу ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст.. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не можу бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Розглядаючи право користування житлом члена сім`ї власника у розумінні ст. 1 Протоколу першого Конвенції як право на майно, слід виходити з того, що воно не є абсолютним і законом встановлені умови його чинності.

Таким законом, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин є ч. 2 ст. 405 ЦК України, приписами якої визначено підстави втрати права користування житлом члена сім`ї власника у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Гарантією дотримання справедливого балансу між майновими правами власника житла та правом користування житлом члена сім`ї є позбавлення члена сім`ї користувача такого права лише за рішенням суду про визнання його таким, що втратив право на користування житлом.

Із аналізу наведених вище норм слідує, що з вимогою про вирішення у судовому порядку спору про визнання члена сім`ї користувача житла таким, що втратив право користування ним має право власник або співвласник житла, членом сім`ї якого є користувач житла. А при вирішенні спору встановленню підлягає доведеність на підставі ст.. 12, 81 ЦПК України відсутності користування членом сім`ї власника житлом протягом визначеного законом строку без поважних причин, у тому числі нездійснення витрат на утримання житла, відсутність у житлі майна користувача, що означає втрату інтересу у особи як до житла.

З огляду на викладене, позбавлення особи згідно із законом права користування житлом, до якого вона втратила інтерес відповідатиме легітимній меті здійснення власником своїх прав, не буде непропорційним втручанням у право на житло, що змусить її нести надмірний тягар, забезпечить справедливий баланс між правами власника у розумінні ст. 1 Протоколу 1 та правом особи на повагу до житла за змістом ст. 8 Конвенції.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в частині визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач понад один рік не проживає в належному позивачам житловому помешканні без поважних причин, однак не знята з реєстрації, участі в оплаті комунальних послуг не бере, реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенню створює перешкоди позивачам у користуванні належним їм майном, збільшуючи витрати по утриманню житла, чим порушує права позивачів як власників, порушені права та законні інтереси позивачів підлягають до поновлення та судового захисту.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачем не заявлено вимоги про відшкодування відповідачем судових витрат.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст.4, 7, 10, 81, 141, 263-266, 280-282, 352-354 ЦПК України, ст.405 ЦК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволено.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст рішення виготовлено 25 липня 2022 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 )

Позивач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 )

Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Третя особа: Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради (м. Черкаси, вул.. Б.Вишневецького, 36, код 25212542)