РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року

м. Рівне

Справа № 572/2657/21

Провадження № 22-ц/4815/905/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2022 року у складі судді Довгого І.І., ухвалене та проголошене в м. Сарни повним текстом,

в с т а н о в и в :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 45000 заборгованості по грошовому зобов`язанню, оформленого письмовою розпискою 23 травня 2019 року. Стягнуто з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що позивачка просила у позовній заяві стягнути з нього 45000 гривень заборгованості по аліментах, тому, незалежно яким чином обґрунтовані вимоги, борг, який просить стягнути позивачка, є заборгованість по аліментах, яка, при наявності виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду, не може бути предметом позову. Письмову розписку суд помилково взяв до уваги як розписку за договором позики і з цих підстав стягнув кошти. За нормами ст. ст.. 1046, 1047 ЦК України розписка, як аналог договору позики, має містити обов`язкові умови, а саме: вказівку на передачу позикодавцем конкретної суми коштів позичальнику, прийняття коштів останнім, обов`язок повернути позику. Розписка, яка є у справі, не містить вказаних реквізитів. За висновками, які зроблені Верховним Судом у своїх постановах, боргова розписка, яка не містить посилання на момент передавання грошових коштів, а умови надання та повернення є суперечливими, не може свідчити про укладення договору позики. В матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що розписка, на яку посилається позивачка, є розпискою про позику у неї грошей, тому і рішення про задоволення позову є незаконним. Розмір заборгованості по аліментах відповідно до ст.. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначається виконавцем у порядку, встановленому нормами Сімейного кодексу України, відповідно до яких у судовому порядку вирішуються спори щодо розміру заборгованості по аліментах, а стягнення заборгованості у судовому порядку законодавством не передбачено. Просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли зобов`язальні відносини, відповідач зобов`язувався повернути борг у строк до 23 травня 2021 року, тому, в силу вимог ст. ст. 526, 524 ЦК України, 45000 гривень боргу має бути стягнуто на користь позивачки.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується.

Судом встановлено: рішенням Сарненського районного суду від 4 травня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Сарненського районного суду від 22 січня 2020 року розмір аліментів зменшено до 1/6 частини заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття.

На виконання рішення суду державним виконавцем 15.02.2021 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 572/17122/19, який видано 26.03.2020р.

ОСОБА_2 23 травня 2019 року склав і видав для позивачки розписку в якій вказав, що зобов`язається віддати борг у розмірі 45000 грн. на користь ОСОБА_1 строком на два роки до 23 травня 2021 року.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом в якому просила стягнути суму боргу, яку відповідно до розписки відповідач зобов`язувався ій повернути. Свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідач працює періодично за кордоном, аліменти сплачував нерегулярно. У 2019 році ОСОБА_2 мав їхати за кордон на заробітки, але через заборгованість по аліментах не мав можливості виїхати з України, і сторони домовились, що позивачка подає заяву до виконавчої служби про закриття виконавчого провадження та відмовляється від стягнення аліментів, натомість, відповідач видає боргову розписку про зобов`язання повернути борг у сумі 45000 грн. до 23 травня 2021 року. Вказані грошові кошти відповідач не повернув, тому просила суд стягнути їх за рішенням суду.

Суд першої інстанції встановив, що сторони у справі добровільно уклали між собою угоду і відповідно до цієї угоди ОСОБА_2 взяв на себе зобов"язання по поверненню богргу, які в установлений строк не виконав.

Факт написання боргової розписки відповідач не заперечував.

Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Заперечуючи висновки суду першої інстанції, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі вказував на те, що борг у розмірі 45 000 гривень не може бути стягнутий за рішенням суду, оскільки це є заборгованість за аліментами, які уже стягнуто за рішенням суду, і така заборгованість має визначатись та стягуватись державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Такі аргументи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки відповідно до Розрахунку, складеному головним державним виконавцем Сарненського ВДВС Західного регіонального управління Міністерства юстиції(м.Львів) станом на 23 травня 2019 року боржник погасив заборгованості по аліментах.

За наведених обставин, апеляційний суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2022 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 липня 2022 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. В. Боймиструк

С. С. Шимків