ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-1925/11 Номер провадження 22-ц/814/1744/22Головуючий у 1-й інстанції Трофімов В.С. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Абрамова П.С., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2011 року

в с т а н о в и в:

В липні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з моменту подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивовано тим, що сторони у справі перебувають у шлюбі. Вони є батьками неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою. Відповідач матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2011 року позов задоволено.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2021 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2011 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи за вищевказаним позовом, у зв`язку з чим був позбавлений законного права на захист своїх цивільних прав та інтересів. Крім того, зазначає, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі та постійно проживали разом, забезпечували одягом, харчуванням та усім необхідним дитину разом. Вважає, що позов було подано без усяких обґрунтувань, підстав для його подання не було, оскільки виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання через десять років після ухвалення оскаржуваного рішення.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що відповідачу було відомо про те, що нею було подано позов, проте бажання з`явитися до суду останній не виявив. Вказує, що хоча сторони і проживали разом, відповідач фінансово дитину не утримував.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлений відповідач не з`явився в судове засідання, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності до суду не надавав, суд вважав можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з моменту подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно ст. 74, 75 ЦПК України (станом на час розгляду справи в суді першої інстанції) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або

виконавчому органу місцевого самоврядування.

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що судові повістки адресовані відповідачу отримувала особисто вона. Даних про те, що повістку було вручена ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Так як ОСОБА_1 є зацікавленою у розгляді даної справи, тому одержання нею повістки замість ОСОБА_2 не можна вважати належним повідомленням останнього про розгляд даної справи.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, (яка діяла станом на час ухвалення судового рішення) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки доказів належного повідомлення відповідача про розгляд справи матеріали справи не містять, у суду першої інстанції не було підстав для ухвалення заочного рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за його відсутності. У зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Статтею 183 СК України встановлено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язані забезпечити необхідний рівень життя для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки дитини мають рівні права щодо дитини, як виховання так і її утримання до досягнення нею повноліття.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду щодо стягнення аліментів з відповідача на дитину у розмірі ј частини від всіх його видів доходу (заробітку), оскільки такий розмір визначений у відповідності до норм Сімейного Кодексу України, чинних станом на час розгляду справи.

З апеляційної скарги вбачається, що відповідач не згоден сплачувати аліменти на утримання дитини, так як сторони у справі перебувають у шлюбі. Проте, перебування сторін у шлюбі, не звільняє відповідача, як батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримувати останню на рівні з матір`ю дитини. Доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмір, матеріали справи не містять. Відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований.

Пред`явлення позивачем до виконання судового рішення через тривалий проміжок часу є її правом. Додержання строків подачі виконавчих листів визначає виключно виконавець, якому такі виконавчі листи пред`явлено до виконання.

Пунктом 4 частиною першою статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2011 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 12.07.2011 року та до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 12.07.2022.

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: П.С. Абрамов

В.П. Пікуль