Справа № 464/7250/20 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/1451/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Білик Романною Олегівною, на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 травня 2022 року, у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експресс Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

в грудні 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю «Експресс Страхування» (далі - ТзДВ «Експресс Страхування») звернулося в суд із указаним позовом, посилаючись на те, що 08 серпня 2020 року о 13.45 год по вул. Стрийській, 292-а у м. Львові сталася ДТП, а саме, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ», р.н. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Kia Sportage», р.н. НОМЕР_2 , завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень, чим порушив вимоги пунктів 2.3 б, 10.5 ПДР. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Сихівського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року по справі № 464/4508/20. Автомобіль «Kia Sportage» р.н. НОМЕР_2 був застрахований ТзДВ «Експрес Страхування» за договором добровільного страхування транспортного засобу від 16 червня 2020 року № 208.20.2536754. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 121 423 грн 84 коп, які були сплачені ТзДВ «Експрес Страхування» потерпілому на підставі його заяв.

Ураховуючи викладене та те, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована не була, просить стягнути суму збитків, які не відшкодовані на дату подання позову, яка становить 121 423 грн 84 коп.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16 травня 2022 року позов Товариства з додатковою відповідальністю «Експресс Страхування» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» відшкодування шкоди в сумі 121 423 грн 84 коп.

Розподілено судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16 травня 2022 року, позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Білик Р.О., оскаржив таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 08 серпня 2020 року о 13:45 год на вул. Стрийській, буд. 292-А у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода. Відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. В подальшому ОСОБА_1 отримав повідомлення про огляд транспортного засобу - пошкодженого автомобіля «Kia Sportage» н.з. НОМЕР_2 , яке мало відбутись за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 350, СТО ТОВ «Радар - Сервіс» 11 вересня 2020 року о 09.30 год. Прибувши у визначене місце і час, відповідач побачив вже відремонтований автомобіль та зрозумів, що огляд проведено в його відсутності і лише після здійснення ремонтних робіт, що викликає сумніви в об`єктивності проведеного огляду.

22 вересня 2020 року представником ТзДВ «Експрес Страхування» І.Мельник направлено на адресу ОСОБА_1 заяву № 3.20.2361 про виплату страхового відшкодування. В даній заяві позивач посилається на постанови Сихівського районного суду м. Львова по справах № 464/4507/20 та №464/4508/20, які на час написання даного листа винесені не були. Також вищевказана заява містить інформацію про виплату страхова відшкодування власнику автомобіля «Kia Sportage» н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 121 423 грн 84 коп., що підтверджено платіжними дорученнями № 04420, № 04421 від 20 серпня 2020 року. Розмір даної виплати було встановлено одноособово ТОВ «Радар-Сервіс», відповідно до виставленого рахунку - фактури № від 14 серпня 2020 року та акта виконаних робіт від 30 вересня 2020 року. Таким чином, виплата страхового відшкодування була проведена позивачем до встановлення експертом ОСОБА_2 пошкоджень транспортного засобу та складення Акту огляду транспортного засобу, яким, зі слів позивача, «зафіксовано повний перелік пошкоджень автомобіля, вартість ремонту автомобіля «Kia Sportage» н.з. НОМЕР_2 .

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що згідно ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 09 лютого 2021 року було призначено проведення судової автотоварознавчої експертизи, доручено її проведення Львівському науково - дослідному інституту судових експертиз. 23 березня 2021 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз було направлено клопотання про надання додаткових матеріалів та доступу до об`єкта дослідження. Проте, позивач у своєму зустрічному клопотанні відмовився надати експертній установі додаткові матеріали для проведення експертизи, покликався на те, що у відповідача документи відсутні, сам об`єкт перебуває у власності третіх осіб. Внаслідок чого експертиза не проведена, провадження у справі було відновлено.

Відтак, на думку апелянта, акт огляду від 11 вересня 2020 року, складений оцінювачем ОСОБА_2 , не є документом, який згідно чинного законодавства визначає вартість ремонту пошкодженого авто. Більше того, оцінювання вартості пошкоджень автомобіля «Kia Sportage» н.з. НОМЕР_2 та його ремонту було здійснено самостійно ТОВ «Радар-Сервіс», ще до огляду пошкодженого автомобіля оцінювачем.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 травня 2022 року скасувати.

15 липня 2022 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. Такий вмотивовано тим, що відповідач мав можливість уникнути даного спору шляхом страхування цивільно-правової відповідальності, однак цього не зробив, чим порушив вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що являє собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.

Вважає, що судом надано належну правову оцінку доказам, наданим сторонами до позовної заяви та відзиву на позовну заяву, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 травня 2022 року залишити без змін.

Оскільки дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у відповідності до приписів частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини вчинення ДТП за участі автомобіля марки «ВАЗ», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Kia Sportage», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , яка мала місце 08 серпня 2020 року о 13:45 год. на вул. Стрийській, 292-а у м. Львові, а також вина ОСОБА_1 у її вчиненні, отримання ОСОБА_3 від позивача 121 423 грн 84 коп. страхового відшкодування, що встановлені судом першої інстанції повно та всебічно, учасниками справи не оспорюються.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що дослідженню підлягають обставини щодо визначення розміру шкоди, завданої в результаті ДТП транспортному засобу марки «Kia Sportage» н.з. НОМЕР_2 , а також її доведеності.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Встановлено, що 16 червня 2020 року між ОСОБА_3 та ТзДВ «Експрес Страхування» було укладено договір № 208.20.2536754 добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користування та/або розпорядженням транспортним засобом «Kia Sportage» н.з. НОМЕР_2 строком дії з 25 липня 2020 року по 24 липня 2021 року.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_1 , останнім застрахована не була.

08 серпня 2020 року та 10 серпня 2020 року до ТзДВ «Експрес страхування» звернувся потерпілий ОСОБА_3 із заявами про виплату страхового відшкодування для відновлення автомобіля та про компенсацію вартості евакуатора.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частиною першою статті 6 цього Закону визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Аналогічне за змістом положення міститься в статті 16 Закону України «Про страхування».

Відповідно до положень статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Законом України «Про страхування» до істотних умов договору страхування також віднесено умови здійснення страхової виплати, та причини відмови у страховій виплаті (абзаци 14 та 15 частини четвертої статті 16 цього Закону).

За приписами статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата, це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. У разі якщо при настанні страхового випадку передбачаються послідовні довічні страхові виплати, у договорі страхування визначаються розміри таких послідовних довічних страхових виплат, а страхова сума по цих випадках не встановлюється. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом. Страхове відшкодування, це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Приписами частин першої та другої статті 22 ЦК України встановлено: особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина третя стаття 22 ЦК України).

Позивач на підставі страхового акту № 3.20.2163-1 від 20 серпня 2020 року, рахунку фактури № від 14 серпня 2020 року, протоколу огляду, здійснив виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 в розмірі 121 423 грн 84 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №ЦО04420, № ЦО04421 від 20 серпня 2020 року.

Розмір страхового відшкодування, а саме розмір завданих збитків, визначено позивачем на підставі рахунків СТО, та на підставі п. 8 заяви на страхування, п. 8, 14 частини «А» та розділу 9, п. 9.1, 9.7, 9.7.1 та п. 9.7.2 частини «Б» договору страхування № 208.20.2536754, плюс витрати на евакуацію, та за мінусом франшизи, передбаченої договором.

Тобто, страхове відшкодування виплачено відповідно до умов укладеного договору.

В Україні, зокрема, здійснюється такий вид обов`язкового страхування, як страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування».

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1. статті 22 цього Закону).

Пунктами 2.3. та 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.200 № 1335/5/1159) визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Ця Методика розроблена згідно із Законами України «Про судову експертизу», «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна (пункт 1.1.)

Згідно з пунктом 1.3. вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Методика застосовується, зокрема, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ (підпункт «д» та «е» пункту 1.4.).

Абзацом дев`ятим частини другої статті 7 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) дійшов висновку, що «визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимога Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку, суд повинен був у порядку, визначеному процесуальним законом, роз`яснити сторонам про необхідність призначення у справі судової авто - товарознавчої експертизи, а також наслідки не призначення відповідної експертизи та положення щодо належності та допустимості доказів».

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (див. постанову Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 461/2217/19 (провадження № 61-9194св20)).

Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 522/1597/15-ц (провадження № 61-12079ск18) дійшов висновку, що «Визначення вартості матеріального збитку шляхом проведення незалежної оцінки (виконавець - оцінювач транспортних засобів) або автотоварознавчого дослідження (виконавець - судовий автотоварознавець) відповідає вимогам статті 7 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», в якій сказано, що Проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках. Таким чином, аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для стягнення з винуватця ДТП вартості збитків є наявність вини такої особи у скоєнні ДТП та оцінка розміру завданої шкоди у відповідності до Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні».

Аналіз висновків щодо застосування норм права, зроблених у цих справах свідчить про те, що коли поєднуються відносини за договором добровільного страхування та/або договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також випадків, коли такі договори не укладено, однак шкода майну, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, розмір страхового відшкодування за договором добровільного страхування визначається відповідно умов такого договору, а за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі оцінка розміру завданої шкоди, здійсненої у відповідності до Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні». Останній висновок є застосовуваних також у випадку, якщо жоден із згаданих договорів не укладено.

Проте, наведені положення не можуть бути застосованими у разі пред`явлення позову страховиком за договором добровільного страхування про стягнення сплаченого ним страхового відшкодування до особи, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, як власника наземного транспортного засобу.

При цьому, в такому випадку відсутні підстави для проведення регламентної виплати МТСБУ, як і залучення останнього до участі у справі, як належного відповідача. Таке тлумачення ґрунтується на положеннях пункту 36.44 статті 36 та підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (див. постанову Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 554/5837/15).

Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічне положення міститься в статті 993 ЦК України.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Сихівського районного суду від 09 лютого 2021 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про призначення судової автотоварознавчної експертизи (т. 1 а.с. 94-95).

Однак, у зв`язку із несплатою стороною відповідача вартості експертизи ухвала Сихівського районного суду від 09 лютого 2021 року залишена без виконання (т.1 а.с. 170).

Сторона відповідача в апеляційній скарзі посилалася на не проведення районним судом такої експертизи, однак клопотання про проведення відповідної судової експертизи не заявляла, тобто своїм правом на спростування доказів, поданих позивачем, не скористався.

Відтак, посилання апелянта на те, що ухвалою Сихівського районного суду від 09 лютого 2021 року призначено судову авто-товарознавчу експертизу, однак така не виконана у зв`язку із ненаданням стороною позивача документів на вимогу судового експерта, спростовується матеріалами справи.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що вина відповідача у вчиненні ДТП підтверджена постановою Сихівського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року, його цивільно-правова відповідальність на момент цієї ДТЕП не була застрахована, а ТзДВ «Експрес страхування» згідно договору добровільного страхування сплачено ОСОБА_3 , який є власником пошкодженого транспортного засобу, страхове відшкодування, розмір якого відповідачем не спростований, місцевий суд дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Під час розгляду справи, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції № 2) [ВП], § 41.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки її доводи вірних висновків суду не спростовують.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Білик Романною Олегівною, залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 травня 2022 року залишити без змін.?

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 липня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич