Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/196/22

Провадження №2/377/158/22

21 липня 2022 року Славутицький міський суд Київської області в складі головуючої судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Носенко І.В., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

У С Т А Н О В И В:

23 травня 2022 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить усунути перешкоди у здійсненні нею прав співвласника житлового будинку АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_2 , особою, яка втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 05 листопада 2021 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1247, позивачем та її чоловіком ОСОБА_3 було набуто у спільну часткову власність (по 1/2 частині кожен) нерухоме майно у вигляді житлового будинку за АДРЕСА_1 . Право спільної часткової власності на даний об`єкт нерухомого майна 05 листопада 2021 року було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 115. Після набуття у власність даного житлового приміщення позивачем, як одним із співвласників нерухомого майна та особою відповідальною за утримання житлового будинку, були укладені договори на постачання та отримання комунальних послуг. З вказаного періоду позивач є особою, відповідальною за утримання та оплату наданих житлово-комунальних послуг в житловому будинку. У вказаному будинку, ніхто, окрім відповідача, не зареєстрований. Відповідно до пункту 10 зазначеного договору купівлі- продажу нерухомого майна продавець, як попередній власник, взяла на себе зобов`язання вирішити питання зняття з реєстраційного обліку усіх осіб, які зареєстровані в ньому, не пізніше 04 березня 2022 року включно, однак питання про зняття з реєстраційного обліку за даною адресою ОСОБА_2 , дочки колишнього власника, яка не була співвласником цього житлового приміщення та не проживала в ньому, не вирішено. Позивач та її чоловік ОСОБА_3 , як нові співвласники нерухомого майна, після набуття його у власність не вступали ні в які договірні стосунки з відповідачем та не надавали їй ніякого права на подальше користування чи проживання у належному їм на праві спільної часткової власності житловому будинку. Позивач, як співвласник житлового будинку, у зв`язку з реєстрацією відповідача в ньому, обмежена у своїх правах по володінню та розпорядженню своєю власністю в повному обсязі на власний розсуд, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 31 травня 2022 року, після виконання вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23 червня 2022 року.

Ухвалою суду від 23 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 07 липня 2022 року.

Ухвалою суду від 07 липня 2022 року було відкладено судовий розгляд справи на 21 липня 2022 року на підставі частини 4 статті 223 ЦПК України.

Позивач та її представник адвокат Прокопенко О.П. у призначене судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. В матеріалах справи знаходиться заява позивача ОСОБА_1 , в якій вона просила проводити судовий розгляд справи за її відсутності за участю її представника адвоката Прокопенка О.П.. Представник позивача адвокат Прокопенко О.П. подав до суду заяву, в якій просив провести судовий розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження та ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач повторно у призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернувся до суду не врученим з поштовою відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку ОСОБА_2 , якій адресовано повістку за зареєстрованим місцем проживання, вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України. Відзив на позов відповідач до суду не направила. Клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надійшла.

Третя особа ОСОБА_3 у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. В матеріалах справи знаходиться заява, в якій він просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

За наявності умов, передбачених статтями280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 21 липня 2022 року суд ухвалив заочне рішення у справі.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна серії НРН № 945616, посвідченого 05 листопада 2021 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1247, копія якого долучена до матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 прийняли у власність, по 1/2 частці кожен, житловий будинок за номером АДРЕСА_1 (а. с. 13-14).

Право приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 115, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 листопада 2021 року, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 283149567, № 283149306 від 05.11.2021 (а. с. 15-16).

Відповідно до пункту 10 частини 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 року у Київській області утворено Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

З довідки управління адміністративних послуг Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 20 грудня 2021 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 12.10.2004, час реєстрації постійна (а. с. 24).

Зазначені обставини також підтверджені інформацією Управління адміністративних послуг Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/263 від 06 червня 2022 року (а. с. 48).

Відповідно до публічного договору приєднання індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) № 773-22 від 11 травня 2022 року між Комунальним підприємством «Славутич-Водоканал» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області в особі директора Джалаляна К.В. та співвласником житлового приміщення ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого відведення за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 17-18).

16 лютого 2022 року між АТ «Чернігівобленерго» в особі директора Чернігівського РЕМ АТ «Чернігівобленерго» Апанасенка І.В. та споживачем ОСОБА_1 було укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 25-43-22Р за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 19).

Факт не проживання ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 та відсутністю її речей в цьому будинку підтверджується актом про непроживання від 23.12.2021 року, складеного ОСОБА_4 , та актом про непроживання від 18.05.2022 року , складеного ОСОБА_5 (а. с. 22-23).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частина перша статті 317 ЦК України, частина друга статті 319 ЦК України).

Таким чином, необхідно вирішити питання про співвідношення права власника житла вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України).

Як вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї доказів, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою колишнього власника житла ОСОБА_6 , та з 12 жовтня 2004 року зареєструвала своє місце місце проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Слід зазначити, що відповідач власником спірного житлового будинку не була, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу серії НРН № 945616, посвідченого 05 листопада 2021 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1247, єдиним власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 зазначена ОСОБА_6 . Крім того, в позовній заяві також зазначено, що відповідач ОСОБА_2 не проживала у вказаному житловому будинку вже багато років, її місце проживання невідомо.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У позовній заяві позивач зазначила, що вона, як співвласник житлового будинку, у зв`язку із реєстрацією відповідача у ньому, обмежена у своїх правах по володінню та розпорядженню своєю власністю в повному обсязі за власним розсудом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine).

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria).

У рішенні ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» зазначено, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Аналізуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що втрата права користування житлом буде оцінена на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Враховуючи, що тривалий час відповідач не проживає у спірному житловому будинку, тобто має інше місце проживання, про що зазначено в позовній заяві і не спростовано відповідачем, то порушені реєстрацією відповідача права позивача на вільне володіння, користування чи розпорядження спірним майном, як співвласника цього житлового будинку, підлягають захисту.

Таким чином, інтереси позивача ОСОБА_1 , як співвласника житлового будинку, переважають інтереси відповідача, у якої припинилися правові підстави користування належним позивачу та третій особі житловим будинком у зв`язку з припиненням обставин, які стали підставою для встановлення сервітуту.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач та її чоловік ОСОБА_3 , як співвласники житлового приміщення, після набуття його у власність не вступали ні в які договірні відносини з відповідачем, і, відповідно, не надавали їй ніякого права на подальше користування чи проживання у належному їм на праві власності житловому приміщенні.

За таких обставин суд вважає, що необхідно усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 прав співвласника нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідача особою, що втратила право користування ним, оскільки припинення права користування відповідачем спірним житлом передбачене законом, відповідає пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, і є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 992,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 263-265, 280-282 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 прав співвласника нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особою, яка втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 992 гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне заочне рішення суду складено 21 липня 2022 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька