Ухвала

07 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 183/478/21

провадження № 61-8135 ск 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., розглянув касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про звільнення земельної ділянки з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

1. У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив звільнити з-під арешту земельну ділянку з кадастровим номером :01:076:0001, місце розташування: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Піщанська сільська рада, яка належить йому на підставі приватної власності.

2. Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_1 заначив, що на підставі Державного акта ЯЖ № 382173 від 08 листопада 2010 року, виданого Новомосковським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», йому належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2 га, з кадастровим номером :01:076:0001, яка розташована на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Інформація про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку внесена до Реєстру прав власності та речових прав на земельну ділянку.

3. 23 січня 2019 року позивачем отримана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до якої убачається, що постановою б/н від 17 серпня 2011 року прокурора Прокуратури Дніпропетровської області у рамках розслідування кримінальної справи № 33119005 на вищезазначену земельну ділянку з кадастровим номером :01:076:0001 накладено арешт.

4. У той же час при розгляді питання про арешт вказаної земельної ділянки, він присутнім не був, з огляду на несповіщення його стосовно вказаного факту. Згідно з листом в. о. начальника відділу прокуратури Дніпропетровської області Заворотної О. від 04 лютого 2019 року № 15/1/1?3510-19 убачається, що 25 серпня 2016 року відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) відомості за матеріалами кримінальної справи № 33119005 внесені до ЄРДР під № 0003514. Досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалося слідчим відділенням Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, а процесуальне керівництво досудовим розслідуванням - Дніпропетровською місцевою прокуратурою №2. При цьому, 15 лютого 2018 року у кримінальному провадженні № 0003514 прийнято рішення про його закриття на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку зі встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

5. 06 лютого 2019 року позивач подав до Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 відповідне клопотання про скасування арешту належного йому на підставі приватної власності майна, а саме вказаної земельної ділянки, на яке отримав лист-відповідь першого заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 радника юстиції Вишнивецького Р. О., вих. № 56-16-19 від 04 лютого 2019 року, у якому зазначено, що відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

6. У подальшому, позивач подав до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська відповідне клопотання про скасування арешту з означеної земельної ділянки та отримав ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання з тих підстав, що частиною 9 Розділу ХІ Прикінцевих перехідних положень КПК України 2012 року передбачено, що арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до моменту зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі ст. 126 КПК України, який діяв до 19 листопада 2012 року, передбачено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпала потреба.

7. Надалі, позивач звернувся до слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про скасування арешту земельної ділянки, посилаючись на вищезазначену ухвалу суду. Листом начальника слідчого відділення Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Волинець Ю. В. від 29 травня 2019 року № 457/Я-379 відмовлено у скасуванні арешту земельної ділянки, посилаючись на право власника майна на звернення до суду з відповідним клопотанням про зняття арешту з майна.

8. З огляду на викладене, а також враховуючи, що з моменту арешту належного позивачеві майна сплинуло вже більше 9 років, кримінальну справу, у рамках якої накладався арешт на земельну ділянку, у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення було закрито ще 3 роки назад, позивач вважає, що подальше перебування належної йому на праві власності земельної ділянки під арештом грубо порушує його права і свободи, передбачені чинним законодавством України, у першу чергу гарантовані Конституцією України, тож арешт земельної ділянки підлягає негайному скасуванню.

9. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року, позов задоволено. Припинено обтяження, а саме арешт, що зареєстрований на підставі постанови Прокуратури Дніпропетровської області про арешт нерухомого майна б/н від 17 серпня 2011 року, на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, належну ОСОБА_1 , площею 1,9999 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:076:0001 (зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 19 серпня 2011 року за реєстраційним номером обтяження: 11523267).

10. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій, зокрема, мотивовані тим, що позивач пред`являє позов не у зв`язку з завданням йому матеріальної шкоди обвинуваченим, а з підстави необґрунтованого обмеження його права володіння та розпорядження своїм нерухомим майном як власника такого майна постановою Прокуратури Дніпропетровської області та бездіяльністю органу досудового розслідування щодо скасування арешту майна при закритті кримінального провадження, а тому із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При чому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами та будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер, яким є арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження, що перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном що є різновидом негаторного позову і виникає з цивільних правовідносин, та у відповідності до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)може бути вирішено судом цивільної юрисдикції.

11. Разом з цим, застосувавши норми статей 16, 316, 317, 321 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції встановив, що відповідачами не надано достатніх доказів про наявність кримінальної справи чи кримінального провадження, у яких спірна земельна ділянка, власником якої є позивач, стала об`єктом злочинних посягань, предметом злочину, а так само речовим доказом, а тому обтяження, а саме арешт, що зареєстрований на підставі постанови Прокуратури Дніпропетровської області про арешт нерухомого майна б/н від 17 серпня 2011року, порушує його права, як власника, і має бути припинений.

12. Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУ НП в Дніпропетровській області) у серпні 2022 року звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

13. Як на підставу для скасування судових рішень заявник, зокрема, вказує на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду відступила від попереднього висновку, зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц в частині того, що питання про скасування арешту майна, накладеного за КПК України 2012 року, після закриття слідчим кримінального провадження слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.

14. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

15. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 1,9999 га, розташованої на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, яка була передана йому у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акта серії ЯЖ № 382173 від 08 листопада 2010 року, виданого на підставі рішення органу виконавчої влади від 23 грудня 2008 року № 1979-р-08. Указаний факт підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ?020 від 06 лютого 2020 року.

16. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №153555319 від 23 січня 2019 року, реєстратором - Дніпропетровською філією Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про накладення арешту, б/н, від 17 серпня 2011 року Прокуратури Дніпропетровської області, на підставі кримінальної справи № 33119005, накладено обтяження - арешт нерухомого майна, а саме земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, кадастровий номер -01-076-0001, яка належить ОСОБА_1 .

17. На звернення ОСОБА_1 до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 щодо скасування арешту нерухомого майна, першим заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 радником юстиції Вишнивецьким Р. О. була надана відповідь за вих. № 56-16-19 від 04 лютого 2019 року, у якій ОСОБА_1 було повідомлено про те, що СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003514 від 25 серпня 2016 року за фактом шахрайства за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України. За результатами досудового розслідування старшим слідчим СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Долею О. В. зазначене кримінальне провадження закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

18. Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

19. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

20. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

21. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

22. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

23. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

24. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

25. Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

26. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

27. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

28. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України 1960 року.

29. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

30. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

31. Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.

32. Арешт на майно ОСОБА_1 було накладено на підставі постанови про накладення арешту, б/н, від 17 серпня 2011 року, тобто під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

33. Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

34. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року.

35. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

36. Способів виправлення помилки, допущеної слідчим або прокурором у зв`язку з неприйняттям під час закриття кримінальної справи рішення про скасування арешту майна, після закінчення досудового слідства КПК України 1960 року не встановлював.

37. Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

38. Проте кримінальну справу, в межах якої на майно ОСОБА_1 було накладено арешт, закрито на стадії досудового слідства, і до суду для розгляду по суті цю справу скеровано не було.

39. Згідно зі статтею 174 нині чинного КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

40. Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає.

41. Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

42. КПК України 1960 року, так само як і чинний КПК України, не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у припиненій кримінальній справі. Таким чином, вирішення порушеного позивачем питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину, тобто з реабілітуючої підстави. Для відновлення справи необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність. Означений спосіб розв`язання порушеного Позивачем питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів.

43. Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (частина перша статті 28 КПК України 1960 року).

44. Позивач у цій справі пред`явив позов не у зв`язку з завданням йому матеріальної шкоди обвинуваченим, а з підстави необґрунтованого обмеження його права власності рішенням слідчого.

45. Кримінальна справа з обвинувальним висновком на розгляд суду кримінальної юрисдикції не надходила. Відтак суд кримінальної юрисдикції не має правових підстав розпочинати судове провадження для вирішення лише цивільного позову, до того ж заявленого не до обвинуваченого чи осіб, які несуть відповідальність за його дії, а до Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та ГУ НП в Дніпропетровській області.

46. Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

47. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

48. З огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

49. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

50. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, який під час розгляду цієї справи застосований як судом першої так і апеляційної інстанцій.

51. Щодо доводів касаційної скарги ГУ НП в Дніпропетровській області щодо висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду відступила від попереднього висновку, зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц в частині того, що питання про скасування арешту майна, накладеного за КПК України 2012 року, після закриття слідчим кримінального провадження слід вирішувати за правилами цивільного судочинства Верховний Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду дійсно відступила від правового висновку зробленого у її постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц в цій частині, однак зазначила: «Велика Палата Верховного Суду відступає від її висновку, сформульованого в пункті 49 постанови 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, у частині того, що питання про скасування арешту майна, накладеного за КПК України 2012 року, після закриття слідчим кримінального провадження слід вирішувати за правилами цивільного судочинства. Велика Палата Верховного Суду вважає, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства».

52. Беручи до уваги те, що арешт на майно ОСОБА_1 був накладений в серпні 2011 року, тобто під час дії КПК України 1960 року суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність розгляду справи № 183/478/21 за правилами цивільного судочинства.

53. За цих обставин доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті справи та зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального та процесуального права.

54. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

55. З огляду на зазначене касаційна скарга ГУ НП в Дніпропетровській області є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушених в касаційній скарзі, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про звільнення земельної ділянки з-під арешту.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

А. І. Грушицький

Є. В. Петров