КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 367/4013/21
провадження № 22-ц/824/6890/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 січня 2022 року в складі судді Линника В. Я.,

встановив:

02.06.2021 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 12 грудня 2003 року. Вони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 жовтня 2017 року шлюб між ними було розірвано (справа №367/5441/17).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2017 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.10.2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (справа №367/6605/17).

На підставі вказаного рішення суду 04 квітня 2018 року Ірпінським міським судом Київської області видано виконавчий лист та в подальшому Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження ВП №56198472.

У зв`язку з невиконанням рішення суду у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 04 червня 2019 року становить 40 894 грн.

З огляду на те, що відповідач без поважних причин, систематично, протягом декількох років не сплачував аліменти на утримання доньки, просила позов задовольнити. З урахуванням положень ч.1 ст. 196 СК України, нормами якої обмежено розмір пені, яка може бути стягнуто за рішенням суду 100% суми заборгованості, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 40 894 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів, що відповідач знав про стягнення з нього аліментів та умисно ухилявся від такої сплати, через що виникла заборгованість. В той же час відповідач заперечує, що йому було відомо про рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання його доньки. З огляду на те, що відповідач не був повідомлений про стягнення з нього аліментів, а тому не міг спрямовано ухилятися від виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що у останнього відсутня вина у виникненні заборгованості, а тому підстави стягнути із нього неустойку відсутні.

16.02.2022 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 січня 2022 року та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

До апеляційної скарги позивачем надано свідоцтво про зміну імені, видане Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) 29.01.2022, відповідно до якого прізвище, власне ім`я, по батькові ОСОБА_3 після державної реєстрації зміни імені стало: ОСОБА_1 (а.с. 57).

Доводи апеляційної скарги позивачка мотивує тим, що суд першої інстанції прийняв до уваги досить сумнівне твердження відповідача, яке не підтверджене жодними доказами, що він не знав про те, що з нього стягуються аліменти на утримання доньки, а тому він не міг умисно не виконувати рішення суду.

При цьому відповідач, окрім вказаного твердження, жодними належними та допустимими доказами відсутність своєї вини не довів.

Відповідно до змісту рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2017 року про стягнення аліментів (справа №367/6605/17), відповідач належним чином викликався в судові засідання. Після ухвалення рішення у справі судом йому було направлено копію даного рішення.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідачу було достеменно відомо про рішення суду про стягнення аліментів ще з початку 2018 року.

20.04.2018 Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження ВП №56198472 про стягнення з відповідача аліментів, в рамках якого відповідачу надсилались постанови про відкриття виконавчого провадження та інші постанови.

30 березня 2020 року у ВП №5619872 державним виконавцем винесено постанову про обмеження боржника у праві керування транспортним засобом.

Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 29.06.2021 (справа №367/2719/21) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на три місяці.

Як вбачається з тексту вказаної постанови, відповідач в своїх поясненнях, зазначених в протоколі про адміністративні правопорушення серія ДПР 18 №226309 вказав, що виконавче провадження ВП №56198472 закрито.

В провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебували також справи №367/2477/21 та № 367/3015/21 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП, які були закриті у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

З вищевказаних справ вбачається, що співробітниками патрульної поліції відносно відповідача було складено протокол ААБ №082901 від 05 квітня 2021 та протокол №ААБ №082903 від 23 квітня 2021 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП, і підставою складення вказаних протоколів є постанова державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 30 березня 2020 року у виконавчому провадженні ВП №56198472.

За таких обстави пояснення відповідача про те, що йому не було відомо про стягнення з нього аліментів, є неправдивими та не відповідають дійсності.

При цьому суд першої інстанції фактично переклав на позивача обов`язок того, що відповідачу було відомо про стягнення з нього аліментів, хоча обов`язок доказування відсутності своєї вини відповідно до ст. 614 ЦК України покладено на особу, яка порушила зобов`язання.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Клопотання ОСОБА_2 про перенесення розгляду справи, яке надійшло на електронну адресу суду 24.06.2022, не містить оригіналу підпису особи, яка його подала, та не скріплене електронним цифровим підписом, тому не може бути прийняте апеляційним судом та прирівнюється до неподаного з таких підстав.

Відповідно до частини восьмої статті 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до пунктів 12, 32 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; підписувач - фізична особа, яка створює електронний підпис.

Частиною першою, другою статті 6, частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, в тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 12 грудня 2003 року.

Сторони мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 жовтня 2017 року шлюб між ними було розірвано (справа №367/5441/17).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.10.2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (справа №367/6605/17).

04.04.2018 Ірпінським міським судом Київської області видано виконавчий лист.

20.04.2018 Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження ВП №56198472 з виконання виконавчого листа №367/6605/17 від 04.04.4018.

Згідно із розрахунком, наданим старшим державним виконавцем Гербою К. В., заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №367/6605/17 від 04.04.4018 за період з жовтня 2017 року по 04 червня 2019 року становить 40 894 грн (а.с. 11).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові від 14 грудня 2020 року Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду (справа № 661/905/19).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову з підстав того, що позивачем не доведено, що відповідач знав про стягнення з нього аліментів та умисно ухилявся від їх сплати, через що виникла заборгованість, фактично переклав обов`язок доведеності вини відповідача в несплаті аліментів на позивача, що суперечить положенням частини першої та другої статті 614 ЦК України.

Суд першої інстанції не врахував, що в даних правовідносинах необхідно виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим саме на неї покладено тягар доказування протилежного.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не довів, що не знав і не міг знати про існування як судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки, так і виконавчого провадження з приводу стягнення з нього аліментів.

Відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2017 року (справа №367/6605/17) про стягнення аліментів, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином.

Доказів того, що вказане судове рішення було оскаржено відповідачем, або доказів того, що останньому не було відомо про розгляд справи про стягнення аліментів матеріали справи не містять.

Відповідачем також не надано доказів того, що йому не направлялась постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів.

Відповідно до постанови судді Ірпінського міського суду Київської області від 29.06.2021 (справа №367/2719/21) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на три місяці.

Як вбачається з тексту вказаної постанови, відповідач в своїх поясненнях, зазначених в протоколі про адміністративні правопорушення, яке було вчинено 13.04.2021, вказав, що виконавче провадження ВП №56198472 закрито.

Вказана обставина додатково свідчить про обізнаність відповідача щодо існування у нього обов`язку зі сплати аліментів.

За відсутності доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від відповідача причин, наявні правові підстави для покладення на нього відповідальності у вигляді стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, що в силу ст. 376 ЦК України є підставою для його скасування та постановлення нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальна сума пені за несплату відповідачем заборгованості за аліментами по виконавчому листі №367/6605/17 від 04.04.2018 становить 412 077 грн 15 коп. (а.с. 12).

Оскільки розмір пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини перевищує суму заборгованості за аліментами, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня в розмірі 100% суми заборгованості за аліментами в сумі 40 894 грн.

За вимогами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Позивачка ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору. Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги позивачкою в сумі 2 270 грн ( 908 грн +1 362 грн), що підлягають стягненню в дохід державного бюджету України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 січня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 40 894 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 2 270 грн судового збору в дохід держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук