КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5577/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022року м. Київ

Справа № 756/4740/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Сенюти В.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

встановив:

У квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.05.2009 року по 19.08.2014 року. У період шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти проживають разом із позивачем та перебувають на повному її утриманні. Протягом певного часу відповідач надавав допомогу по утриманню дітей, проте декілька років на прохання позивача допомогти у матеріальному забезпеченні дітей відповідач відповідає відмовою та зрідка навідується. Через складність самостійно матеріально забезпечувати дітей позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 2500 грн. на кожну дитину.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30.04.2020 року позовну заяву передано до Деснянського районного суду м. Києва за підсудністю.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року позов було задоволено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року задоволено заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення суду, заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року - скасовано, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по 1309 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 17.04.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що визначаючи розмір аліментів в сумі 1309 гривень, а не в розмірі 2500 гривень, як просив позивач, суд першої інстанції не врахував, що згідно з відомостями Держстату середня заробітна плата по м. Києву (місце реєстрації і проживання відповідача) - 20 481 грн. Відтак аліменти на двох дітей в розмірі 5000 гривень фактично є ј доходу відповідача, який він може мати, працевлаштувавшись, або має, приховуючи свої доходи. Такий розмір аліментів повністю узгоджується з приписами п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України і дозволить забезпечити дітям нормальний духовний і фізичний розвиток.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що у своїх поясненнях відповідач особисто вказав, що йому немає різниці, сплачувати половину прожиткового мінімуму на кожну дитину або ж 2500 гривень. Такі пояснення відповідач позивач розцінює як фактичне визнання позовних вимог. Судом також не враховано, що відповідач має кредитні зобов`язання, які має оплачувати. При цьому, факти погашення кредиту не узгоджуються з поясненнями відповідача про відсутність у нього будь-яких джерел доходу. Не враховано судом документального підтвердження витрат, наданого позивачем. Також не враховано, що діти потребують регулярного медичного обслуговування, лікування, обстеження.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. Вказує, що він не заперечує проти сплати аліментів, проте не в заявленому позивачем розмірі та вважає, що аліменти на утримання дітей необхідно визначити у мінімальному розмірі, що на момент подачі позову становив 1198 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилається на те, доводи позивача щодо належності йому на праві власності нерухомого майна не відповідають дійсності, оскільки будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 у 2014 року було відчужено позивачем, яка діяла в його інтересах, третій особі і отримала належні кошти за договором купівлі-продажу. Крім того, квартира АДРЕСА_2 придбана в кредит та перебуває під іпотекою ПАТ АБ «Укргазбанк» і на даний час відповідач має заборгованість та судовий спір. Зазначає, що офіційно він не працевлаштований, його дохід за 2020 рік склав 943, 48 грн., у призначенні пенсії за віком йому відмовлено, а тому не має змоги сплачувати аліменти у розмірі 2500 грн. на кожну дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з урахуванням принципів розумності та справедливості визначив, що з відповідача на ім`я позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей по 1309,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.05.2009 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с. 9).

На підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2014 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.10-11).

Сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

З копій свідоцтв про народження дітей вбачається, що батьками цих дітей є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , сторони по справі.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.06.2021 року житловий будинок АДРЕСА_3 з 19.09.2014 року відповідачу ОСОБА_3 не належить, а перебуває у власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.09.2014 року.

Згідно з відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.08.2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу його страховий стаж недостатній для її призначення.

Доказів щодо наявності у відповідача постійного місця роботи, стабільного заробітку, та отримання ним будь-якого доходу з інших джерел на підтвердження його матеріального стану матеріали справи не містять.

З викладеного судом встановлено, що на час звернення позивача з даним позовом, відповідач є працездатною особою пенсійного віку (61 рік), офіційно не працевлаштований, не заперечував проти сплати аліментів, проте не в заявленому позивачем розмірі.

При цьому, відповідач вважав за можливе визначити аліменти на утримання дітей у мінімальному розмірі, що на момент подачі позову становив 1198 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що вбачається з заяви про перегляд заочного рішення (а.с. 66-70), з відзиву представника відповідача на позовну заяву (а.с. 132-135) та відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 219-222).

Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України).

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Встановивши, що неповнолітні діти сторін перебувають на утриманні матері, а відповідач матеріальної допомоги на їх утримання не надає, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку досягнуто не було,врахувавши часткове визнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення аліментів на суму 1198 грн. на кожну дитину, суд першої інстанції, відповідно до положень ст. ст. 180, 182 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей по 1309 грн. щомісячно на кожну дитину.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей, їх вік та стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, його вік, стан здоров`я, за відсутності в матеріалах справи доказів спроможності відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі відповідає вимогам ст. 182 СК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, та надав правильну правову оцінку заявленим сторонами доводам та наданим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що згідно з відомостями Держстату середня заробітна плата по м. Києву становить 20 481 грн., тому аліменти на двох дітей в розмірі 5000 гривень фактично є ј доходу відповідача, який він може мати, працевлаштувавшись, або має, приховуючи свої доходи, що узгоджується з п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Посилання представника позивача на середній розмір заробітної плати по місту Києву у даному випадку правового значення не має, оскільки позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, тоді як відповідно до ст. 195 СК України виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості обраховується заборгованість по аліментах, присуджених у частці від заробітку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становив: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становив: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

З викладеного вбачається, що заявлена до стягнення сума - 2500 грн. на кожну дитину у період до 01 липня 2021 року перевищувала розмір прожиткового мінімуму, а з 01 липня до 01 грудня 2021 року становила прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, що за змістом ч. 2 ст. 182 СК України є мінімальним рекомендованим розміром аліментів, який може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Проте, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б свідчили про достатність заробітку (доходу) у відповідача для сплати аліментів у розмірі, заявленому позивачем.

Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про достатність заробітку у відповідача для сплати аліментів у розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, та оскільки позовні вимоги були заявлені позивачем саме у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку ( доходу), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення аліментів на утримання двох дітей по 1309,00 грн. щомісячно на кожну дитину, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому, будь-яких доказів щодо наявності у відповідача стабільного заробітку (доходу) або доходу з будь-яких інших джерел (наявність рухомого або нерухомого майна та грошових коштів на рахунках, фінансових документів на підтвердження щомісячних витрат), які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, матеріали справи не містять, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Посилання позивача на вимоги п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України є безпідставними, оскільки позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів за загальним правилом позовного провадження, а не в порядку наказного провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано те, що діти потребують регулярного медичного обслуговування, не спростовують висновків суду про стягнення аліментів у визначеному судом розмірі, адже суд першої інстанції обґрунтовано виходив з матеріального становища відповідача, потреб дітей відповідно до їх віку, враховуючи визначений законом мінімальний гарантований розмір аліментів.

У разі потреби нести додаткові витрати на дітей, позивач не позбавлена можливості вирішити вказане питання відповідно до вимог чинного сімейного законодавства.

Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, з`ясувавши та проаналізувавши вказані обставини, враховуючи те, що позивачем не доведено наявність у відповідача достатності заробітку (доходу) для сплати аліментів у розмірі, заявленому позивачем, суд першої інстанції врахувавши усі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.