Справа №932/773/22
Провадження №2/932/195/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«04» липня 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.

за участю секретаря: Киричок Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Про-Світ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов в якому позивач просить суд стягнути з ТОВ «Про-Світ» заборгованість по заробітній платі у розмірі 15 624, 00 гривень, заборгованість середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 97 361,32 грн., грошову компенсацію за відшкодування моральної шкоди у розмірі 9 000 гривень, судові витрати: судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 гривень.

Стислий виклад позиції позивача.

З 18 квітня 2016 вона була прийнята менеджером із збуту до Відповідача. 05.03.2021 року її було звільнено за згодою сторін. Після звільнення вона звернулася до директора щодо виплати заробітної плати та інших виплат, але їй було повідомлено, що скоро виплати будуть здійснені. До сих пір не виплачено заробітну плату, з часу звільнення він ігнорує дзвінки та заблокував всі контакти. Заборгованість із заробітної плати становить 19 408,68 грн, з яких 3784,68 грн - утримання та до видачі: 15 624,00 грн. Розмір середнього заробітку за час затримки заробітної плати становить 97361,32 грн. Через порушення її прав, через неотримання заробітної плати, починаючи з січня 2021 року, постійно змушена жити в борг, голодувати, відсутність коштів на утримання себе та своєї родини, призводить до втрати здоров`я, підіймається високий тиск, постійно болить голова, шлунок страждає також через відсутність належної їжі, має психічний зрив, відчуває себе пригніченою та ображеною.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії вчинені в рамках цивільної справи.

Ухвалою судді від 01 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

21 березня 2022 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача.

21 березня 2022 року судом постановлена ухвала про витребування у відповідача доказів яка залишилася без виконання.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, правом на подання відзиву не скористався, клопотань про відкладення справи розглядом до суду не надходило, суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення.

Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно відомостей з трудової книжки ОСОБА_1 18.04.2016 прийнята на роботу на посаду менеджера зі збуту наказом №10-к 15 квітня 2016 року

05 березня 2021 року на підставі наказу від 05.03.2021 року за № 2- к звільнена за згодою сторін, про що є запис в трудовій книжці за № 28 від 05.03.2021 року.

Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі встановлено, що станом на 22 червня 2021 року заборгованість перед ОСОБА_2 за період 01.01.2021 по 05.03.2021 становить 15 624,00 грн.

Норми права застосовані судом.

Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно положень статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом),але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до ч. 1ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 1ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей117,237-1цьогоКодексуроз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені вирішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п.13 ППВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності .

Висновки суду.

Із наданих суду доказів вбачається, що відповідач не провів розрахунок з позивачем в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, та фактично повний розрахунок з позивачем відповідач не провів й досі.

Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду даної цивільної справи по суті, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надали, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Тому, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з ТОВ «ПРО-СВІТ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 15 624 грн.00коп.

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем, який відповідає вимогам закону, та не спростований представником відповідача, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складала 366,02 гривень .

Таким чином, оскільки станом на час ухвалення рішення з позивачем остаточного розрахунку проведено не було ,з січня 2021 по січень 2022 по минуло 266 робочих днів, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку становить: 366,02 х 266 = 97361,32 гривень.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01 січня 2021 року по 26 січня 2022 року, розмір якого становить 97361,32 грн.

Вирішуючи вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідачем було дійсно порушено права ОСОБА_1 у сфері трудових правовідносин, що виразилося в невиплаті їй сум заробітної плати на протязі року, через що у суду не викликає сумнівів, що вищевикладене призвело до моральних страждань позивача, вимусило її прикладати додаткові зусилля для організації свого життя і їй дійсно було заподіяно моральну шкоду. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що вказаний позивачем розмір відшкодування 9000,00 гривень є забагатим, не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, і тому приходить до висновку, що з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань заподіяних позивачу, а також вимог розумності та справедливості, з відповідача на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди слід стягнути 2000,00 гривень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку із чим суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даного судового рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Крім того, підлягає задоволенню вимога про стягнення судових витрат понесених позивачем на правничу допомогу у розмірі 7000 грн., оскільки останнім підтверджено понесені витрати належними та допустимими доказами у вигляді договору №1 про надання правничої допомоги адвокатом Бут Н.В., додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги №1 від 21 січня 2022 року в якій установлено розмір гонорару 7000 грн. та квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 21.01.2022, якою позивачем сплачено суму гонорару.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Про-Світ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Про-Світ»на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 15 624, 00 гривень.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Про-Світ»на користь ОСОБА_1 заборгованість середнього заробітку за час затримки розрахунку врозмірі 97 361,32 грн.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Про - Світ» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 гривень.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Про - Світ» на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 04 липня 2022 року.

Суддя В.І.Цитульський