Провадження №2/522/155/22
19 липня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді Суворової О.В.,
за участі секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими , що втратили право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась через представника ОСОБА_4 до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими , що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що позивач на праві власності володіє квартирою АДРЕСА_2 , а саме на підставі договору дарування № 839737 від 15.02.2012 року та відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 508788 від 15.02.2012 року . Відповідно до відомостей, наданих Департаментом адміністративних послуг Одеської міської Ради № К1-220127-ф/л від 30.08.2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані такі особи: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 27.12.2013 року; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 27.12.2013 року. Відповідачі не є членами родини позивачки та не проживають в житловому приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , понад шість місяців без поважних причин. Відповідачі не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою вони не цікавляться, на підставі чого позивач звернувся до суду з позовом про визнання їх такими , що втратили право користування спірним приміщенням .
Ухвалою суду від 30.11.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 14.12.2021 року.
Ухвалою суду від 18.01.2022 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби відомості про виїзди за межі України та в`їзди на територію України ОСОБА_2 (латинськими літерами ОСОБА_7 ), громадянин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 (латинськими літерами YU MEIQIN), громадянки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за період з 27.12.2013 року по 13.01.2022 року .
07.02.2022 року на адресу суду надійшла відповідь з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби за ухвалою суду від 18.01.2022 року.
У судове засідання 19.07.2022 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за їх відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання 19.07.2022 року не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Про причини своєї не явки суду не повідомили. Відзив на позов суду не надали .
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.
Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.
Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення суду є 19.07.2022 року.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 68,5 кв.м., яка за договором дарування від 01.02.2012 року подарована ОСОБА_9 , даний договір посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.В. та зареєстрований в реєстрі за №7-214 та витягу про державну реєстрацію прав №33186384 від 15.02.2012 (а.с.7-8).
Також суд вбачає, що у вказаній квартирі з 27.12.2013 року є зареєстрованими ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що вказують відомості № К1-220127-ф/л Департаменту надання адміністративних послуг ОМР (а.с.10).
Згідно даних позову, представник позивача вказує, що відповідачі не є членами родини позивачки та не проживають в житловому приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , понад шість місяців без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою вони не цікавляться.
Довідка від 22.10.2021 року, видана ЖБК «Французький бульвар Білдінг» , підтверджує той факт, що в квартирі АДРЕСА_2 відповідачі не проживають більше ніж 6 місяців (а.с.11).
Згідно наданого представником позивача договору оренди житлового приміщення від 05.09.2016 р. позивачка здає орендарю ОСОБА_10 вказану квартиру на 10 років з 05.09.2016 р. по 05.09.2026 р.(а.с.49).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачі жодним майном не володіють (а.с.55-56).
Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, яка надійшла до суду 07.02.2022 року, за результатами перевірки інформації зазначено, що відомостей щодо перетинання державного кордону України громадянами Китаю - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 31.01.2017 року по 13.01.2022 року в базі даних не виявлено (а.с.62).
Вирішуючи спір , суд виходить із наступного.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно змісту ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із Постановою ВСУ від 16.11.2016 р у справі №6-709цс16, згідно з положеннями ст.391 ЦК України, лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до частини першої 383 ЦПК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до частини четвертої 156 ЖК України, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також 405 ЦК України, згідно якої, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Між тим судом встановлено, що відповідачі не є власниками спірної квартири та не є родичами позивача, будь-яких домовленостей між сторонами з приводу користування спірною квартирою судом не встановлено.
Із урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідачів у квартирі позивачки створює останній перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна.
Отже, враховуючи, що відповідачі є зареєстрованими з 27.12.2013 року, проте не проживають у квартирі АДРЕСА_2 , а позивачка є власником вказаної квартири за договором дарування від 15.02.2012 року, речей відповідачів в квартирі немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Відповідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно п.26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачем не заявлялось, тому їх вирішення судом не здійснювалось.
Керуючись ст.ст.41, 55 Конституції України, ст.ст.1, 3, 15-16, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 391,405 ЦК України, ст.ст.4, 12, 19, 76-81, 89, ч.2 ст. 247, ч.4 ст. 223, 258-259, 265, 268, 280, 282, 284, 353-354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими , що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 19.07.2022 року.
Суддя О.В.Суворова