справа № 362/6913/18
головуючий у суді І інстанції Ларіонова Н.М.
провадження №22-ц/824/6662/2022
УХВАЛА

19 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Писаної Т.О.,

суддів Приходька К.П., Журби С.О.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики та процентів від простроченої суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики та процентів від простроченої суми боргу задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 10 січня 2016 року у розмірі 1000184,90 (один мільйон сто вісімдесят чотири гривні) 90 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5272,13 гривень сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням 12 лютого 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Воробйова Ірина Вікторівна подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року матеріали цивільної справи № 362/6913/18 було витребувано з Васильківського міськрайонного суду Київської області.

8 липня 2022 року матеріали цивільної справи № 362/6913/18 надійшли на адресу Київського апеляційного суду.

Із матеріалів справи вбачається, що апеляційну скаргу подано з пропуском річного строку на апеляційне оскарження та скаржник зазначає обставини, які, вважає, є підставою для відкриття апеляційного провадження відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Зокрема такими обставинами можуть бути лише подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки або пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

В апеляційній скарзі адвокат відповідача зазначає, що копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та ухвалу про закриття підготовчого провадження, у тому числі і копію оскаржуваного рішення, ОСОБА_1 не отримував.

Зазначає, що данні процесуальні документи на адресу його місця реєстрації чи місця проживання не направлялись.

11 березня 2019 року адвокатом Рябковою Т.Ю. було виписано ордер на представництво інтересів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (а.с. 22).

ОСОБА_1 вказує, що ним не укладалось з будь якою особою договорів про надання правової допомоги та не здійснювалась видача доручення з питання представлення його інтересів у даній справі.

Колегія апеляційного суду не може погодитись з обґрунтованістю доводів апеляційної скарги про те, що адвокат не була уповноважена діяти в інтересах відповідачів.

Протоколом судового засідання від 11 березня 2019 року було встановлено особу адвоката Рябкову Т.Ю. як представника відповідачів ( а.с. 28-29).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2019 року було призначено справу до судового розгляду по суті та призначено дату судового засідання на 16 вересня 2019 року о 14годині 00 хвилин, представник відповідачів була повідомлена під розписку безпосередньо в судовому засіданні (а.с. 55).

16 вересня 2019 року на адресу суду першої інстанції надійшла заява представника відповідачів про розгляд справи без їх участі ( а.с. 57).

27 вересня 2019 року представник відповідачів отримала копію оскаржуваного рішення під розписку (а.с. 64).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Зокрема, представником у суді може бути адвокат, що передбачено ч. 1 ст. 60 указаного Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина друга статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Пунктом 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, що був чинний на час підписання ордеру на представництво інтересів відповідачів (далі - також Положення) передбачено, що ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Приписами підпункту 15.3. пункту 15 Положення визначено, що ордер має містити серед інших реквізитів також посилання на договір про надання правової допомоги / доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа.

Згідно з пунктом 16 Положення відповідальність за достовірність вказаних в ордері даних несе адвокат (особа, яка видала ордер). У ордері на надання правової допомоги, який видається адвокатом або адвокатським бюро чи адвокатським об`єднанням, не заборонено здійснювати виправлення і дописки, у разі якщо обсяг повноважень адвоката змінюється в межах такого договору.

Отже сам факт відсутності посилання у ордері (а.с. 22) на договір про надання правничої допомоги не може бути самостійною підставою для встановлення обставини, що адвокат Рябкова Т.Ю. не була уповноважена діяти в інтересах відповідачів, та що відповідач ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність справи за позовом ОСОБА_2 про стягнення з нього та ОСОБА_3 боргу за договором позики та процентів.

Так, у матеріалах справи наявні відзив та заява про застосування наслідків спливу позовної давності, які містять підписи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 23-25). Адвокат Воробйова І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , у апеляційній скарзі зазначає, що він жодних процесуальних документів не підписував, однак жодних доказів у підтвердження того, що підпис на відзиві та заяві йому не належить, тобто був здійснений іншою особою, до апеляційної скарги не надано.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, N 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що:

"вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження" (PONOMARYOV v. UKRAINE, N 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);

"одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У цій справі адвокатом відповідача не спростовано обставини про обізнаність відповідача про наявний в суді спір щодо заявленого до нього позову про стягнення грошових коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Таким чином, оскільки не встановлені визначені ч.2 ст. 358 ЦПК України виключні підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, яка подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики та процентів від простроченої суми боргу.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба