Ухвала

Іменем України

05 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 127/13730/15-ц

провадження № 61-7932ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) аліменти на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від заробітної плати та інших видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від його заробітної плати та усіх інших видів доходу щомісячно, починаючи стягнення з 15 червня 2015 року і до досягнення дитиною трирічного віку. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмолено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду в межах суми аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із заочним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду із заявою про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року. Заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року залишено без задоволення.

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку на усунення її недоліків, заявнику запропоновано: сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги; уточнити обставини, якими він обґрунтовує незаконність оскаржуваного судового рішення, оскільки зміст апеляційної скарги зводиться до незгоди з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про скасування заочного рішення.

На виконання вимог ухвали Вінницького апеляційного суду від 18 липня 2022 року ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду заяву про усунення недоліків, квитанцію про сплату судового збору за подання апеляційної скарги та уточнену редакцію апеляційної скарги, суть якої зводиться до незгоди заявника з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про скасування заочного рішення.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав, передбачених статтями 185, 357 ЦПК України.

11 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 липня 2022 року, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

В обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції прийняв необґрунтоване процесуальне рішення з підстав не усунення ним недоліків. Вказує, що ним в апеляційній скарзі зазначено в чому полягає незаконність та необґрунтованість заочного рішення місцевого суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд дійшов переконання, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом норм процесуального права є очевидним.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За змістом статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Відповідно до пункту 5 частини другої 356 ЦПК України в апеляційній скарзі має бути зазначено в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Апеляційний суд, залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 , виходив з того, що у поданій апеляційній скарзі заявник фактично обґрунтовує незаконність ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про скасування заочного рішення, проте не зазначає жодних обставин, якими він обґрунтовує незаконність заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року.

Водночас, на виконання вимог ухвали Вінницького апеляційного суду від 18 липня 2022 року ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду, зокрема, уточнену редакцію апеляційної скарги, суть якої зводилася до незгоди заявника з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про скасування заочного рішення, що підтверджується змістом як її мотивувальної, так і прохальної частини, оскільки апеляційна скарга не містить доводів та вимог щодо скасування заочного рішення місцевого суду.

Апеляційним судом встановлено, що заявником ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2022 року оскаржувалась і ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 липня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вказану ухвалу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 не в повній мірі усунуті недоліки апеляційної скарги, поданої на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року, а саме: зміст уточненої редакції апеляційної скарги зводиться до незгоди заявника з ухвалою місцевого суду про відмову у задоволенні заяви про скасування заочного рішення; прохальна частина апеляційної скарги не містить вимог щодо скасування заочного рішення місцевого суду; відсутнє обґрунтування незаконності заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року, апеляційний суд дійшов висновку про визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 неподаною та її повернення.

ЦПК України встановлений особливий порядок оскарження заочного рішення місцевого суду.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Частиною першою статті 284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 288 ЦПК України позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення місцевого суду, заявником в апеляційній скарзі має бути зазначено в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного судового рішення (пункт 5 частини другої 356 ЦПК України).

Оскільки, як в апеляційній скарзі, так і в уточненій її редакції, заявником не наведено обґрунтування незаконності заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року, прохальна частина апеляційної скарги не містить вимог щодо скасування заочного рішення місцевого суду, а її зміст зводиться до незгоди заявника з ухвалою місцевого суду про відмову у задоволенні заяви про скасування заочного рішення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 неподаною та її повернення.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвали апеляційного суду, оскільки зводяться до неправильного тлумачення норм процесуального права.

Крім того, Верховним Судом враховано, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

Таким чином, ОСОБА_1 не позбавлений можливості повторно звернутись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року, в якій зазначити в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року.

Отже, ухвала Вінницького апеляційного суду від 26 липня 2022 року є законною та обґрунтованою, постановленою із правильним застосуванням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні, що підтверджує висновок суду про необґрунтованість касаційної скарги.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний