_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/297/21
Провадження № 2/947/520/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Салтан Л.В.

за участю секретаря судового засідання Месропянцевої О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики посилаючись на те, що між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір позики від 19.05.2017р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1032, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 1 055 737 (один мільйон п`ятдесят п`ять тисяч сімсот тридцять сім) грн., 68 коп., що в еквіваленті складало 40 000 (сорок тисяч) дол. США за офіційним курсом НБУ станом на дату укладання, а позичальник зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів на умовах визначених цим договором. Однак, до цього часу вказана сума коштів їй не повернута, у зв`язку з чим позивачка просить стягнути з відповідачів на її користь суму заборгованості за договором позики в розмірі 1522532 грн. враховуючи проценти та індекс інфляції.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання позивач не з`явилась, її представник звернувся до суду з заявою, в якій просять розглянути справу у їх відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 про час та місце судових засідань повідомлялась належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу її проживання, у судові засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, представник надала заяву про слухання справи за його відсутності, позов визнала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір позики від 19.05.2017р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1032, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 1 055 737 (один мільйон п`ятдесят п`ять тисяч сімсот тридцять сім) грн., 68 коп., що в еквіваленті складало 40 000 (сорок тисяч) дол. США за офіційним курсом НБУ станом на дату укладання, а позичальник зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів на умовах визначених цим договором.

Відповідно до п. 3 вказаного договору грошові кошти, що є предметом цього договору, були передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору повністю.

Згідно з п. 4 зазначеного договору позичальник був зобов`язаний повернути позикодавцеві позику наступним чином:

- суму грошей у гривнях, еквівалентну 20 000 (двадцяти тисячам) дол. США по курсу НБУ на день повернення у строк до 31.12.2017 р.;

- суму грошей у гривнях, еквівалентну 20 000 (двадцяти тисячам) дол. США по курсу НБУ на день повернення у строк до 31.12.2018р.;

У пункті 6 договору позики сторони обумовили, що у разі девальвації української національної грошової одиниці протягом строку дії договору позичальник зобов`язується повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 40000 дол. США по курсу НБУ на день повернення зазначеної грошової суми.

При цьому відповідно до п. 7 даного договору повернення позики повинно бути здійснено у м. Одесі шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок позикодавця, відкритий у ПАТ «КБ «Приватбанк», , МФО 305299, номер рахунку НОМЕР_1 , або готівкою.

Відповідно до п. 12 вказаного договору ОСОБА_2 було повідомлено про перебування у шлюбі та про те, що грошові кошти, які передано за цим договором належатимуть їм з дружиною, ОСОБА_3 , на праві спільної сумісної власності подружжя.

Зазначений договір, на виконання вимог ч. 3 ст. 65 СК України, укладено за письмовою згодою дружини позичальника, ОСОБА_3 , справжність підпису на заяві якої засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур О.М., зареєстрованій в реєстрі за № 1031 від 19.05.2017р.

За умовами п. 21 договору позики після повного виконання позичальником зобов`язань за договором позикодавець зобов`язується передати свій екземпляр договору позичальнику з відміткою про отримання грошей, а у разі неможливості передачі - скласти та передати позичальнику розписку про повернення грошей.

Станом на день звернення до суду з цим позовом відповідачами не було повернуто суми позики, що підтверджується довідкою ПАТ «КБ «Приватбанк» від 21.12.2020р. № 289В1А02С1D48РRF, відповідно до якої за період з 01.05.2017р. по 15.12.2020р. перекази від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні, а також фактом наявності оригіналу договору позики у позикодавця, а також відсутністю будь-яких власноручних надписів, здійснених Позивачем на екземплярах договору про повернення суми позики готівкою.

При цьому жодної розписки про повернення позичальником грошових коштів позикодавцем не видавалось.

Зважаючи на те, що сума позики повернута не була, позикодавцем було надано на адресу позичальника письмову претензію від 23.09.2019р. про повернення грошових коштів у загальному розмірі 1432655 (один мільйон чотириста тридцять дві тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн., 49 коп., з яких:

- сума позики у розмірі 1 114 800 грн. (561 200 грн., 00 коп. - еквівалент 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на 31.12.2017р.) + 553 600 грн., 00 коп. - еквівалент 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на 31.12.2018р.);

- 3 % річних у розмірі 41 208 грн., 88 коп. (29 105 грн., 52 коп. за період з 01.01.2018р. по 23.09.2019р. на суму позики 561 200 грн., 00 коп. + 12 103 грн., 36 коп. за період з 01.01.2019р. по 23.09.2019р. на суму позики 553 600 грн., 00 коп.);

- інфляційні втрати у розмірі 102 037 грн., 72 коп. (82 440 грн., 28 коп. за період з 01.01.2018р. по 23.09.2019р. на суму позики 561 200 грн., 00 коп. + 19 597 грн., 44 коп. за період з 01.01.2019р. по 23.09.2019р. на суму позики 553 600 грн., 00 коп.);

- відсотки за період правомірного користування грошима у розмірі 174 608 грн., 89 коп. (42 099 грн., 35 коп. за період з 20.05.2017р. по 31.12.2017р. + 132 509 грн., 54 коп. за період з 20.05.2017р. по 31.12.2018р.)

Зазначену претензію від 23.09.2020р. було отримано ОСОБА_2 , оскільки її копію було долучено ним до матеріалів справи № 520/13049/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Однак, відповіді на вказану претензію надано не було, сума позики досі не повернута, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право від боржника вимагати виконання його обов`язку.

На підставі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 18.10.2017р. у справі № 6-1662цс17.

Відповідно до вимог статей 525, 526, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 545 ЦК передбачено, що наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно з нормами ст. 527 ЦК боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. З ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Станом на час укладання договору позики від 19.05.2017р. позивачу було відомо від обох відповідачів, що позичені грошові кошти витрачені частково на оплату майнових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , у якій наразі проживає ОСОБА_3 , та частково на здійснення ремонту у цій квартирі, придбання побутової техніки та меблів, що не заперечувалось відповідачами.

Таким чином, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та набуту нерухомість, внаслідок укладення кредитного договору також виникає зобов`язання в інтересах сім 'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

До такого правового висновку дійшов Верховний суд у постанові від 31.01.2019р. по справі № 686/23104/17 (провадження № 61-46638св18) та у постанові від 28.08.2019р. по справі № 740/2074/16-ц (провадження № 61- 28840св18).

Наведений правовий висновок викладений Верховний Судом також у постанові від 18.07.2018р. по справі № 308/13831/15-ц (провадження № 61-8440ск18) та у постанові від 12.08.2019р. по справі № 642/706/16-ц (провадження № 61-35503св18).

Крім цього, Великою палатою Верховного суду у постанові від 30.06.2020р. по справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) було сформовано наступну правову позицію в аналогічному спорі:

«39. Щодо оцінки доводів про перегляд рішень судів першої та апеляційної інстанцій у частині стягнення боргу за договором позики із подружжя солідарно Велика Палата Верховного Суду виходить з таких міркувань.

40. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

41. Разом із тим, нормами ЦК України та СК України прямо не врегульовано питання поділу боргового зобов`язання між колишнім подружжям.

49. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

61. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов 'язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов 'язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

62. Отже, усуваючи наведений законодавчий недолік, Велика Палата Верховного Суду погоджується з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 53 7/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.

63. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

64. Таким чином, переведення частини боргу з одного з подружжя на іншого не може відбуватися автоматично і без згоди кредитора на підставі тільки договору чи рішення суду про поділ майна подружжя.

65. Отже, при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.»

Таким чином, враховуючи те, що договір позики від 19.05.2017р. було укладено у період шлюбу з ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою згодою ОСОБА_3 , в інтересах сім`ї, з метою забезпечення сім`ї житлом, грошові кошти було використано на потреби сім`ї, однак повернуті позикодавцю не були, тому відповідачі мають виступати солідарними боржниками.

Обгрунтування вимог про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім цього, згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, то їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019р. по справі № 464/3 790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зробила наступний правовий висновок:

«Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.»

За змістом п. 17 договору позики, у разі, якщо позичальник не поверне суму позики у вказаний цим договором строк, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України, а також згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів у розмірі облікової ставки НБУ.

Як вказано вище, пунктом 4 договору позики передбачено обов`язок позичальника, повернути позикодавцеві суму позики наступним чином:

- суму грошей у гривнях, еквівалентну 20 000 (двадцяти тисячам) дол. США по курсу НБУ на день повернення у строк до 31.12.2017р.;

- суму грошей у гривнях, еквівалентну 20 000 (двадцяти тисячам) дол. США по курсу НБУ на день повернення у строк до 31.12.2018р.;

У пункті 6 договору позики сторони обумовили, що у разі девальвації української національної грошової одиниці протягом строку дії договору позичальник зобов`язується повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 40 000 дол. США по курсу НБУ на день повернення зазначеної грошової суми.

Таким чином, розмір основної заборгованості відповідачів станом на 25.11.2020р. (день звернення до суду) становить суму у гривнях, еквівалентну 40 000 дол. США, а саме 1 134 800 (один мільйон сто тридцять чотири тисячі вісімсот) грн., 00 коп. (за офіційним курсом НБУ на 25.11,2020р.- 28,37 грн. за 100 дол. США).

При цьому, станом на кінцевий строк повернення суми позики, розмір основної заборгованості становив 1 114 800 грн. (561 200 грн., 00 коп. - еквівалент 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на 31.12.2017р.) + 553 600 грн., 00 коп. - еквівалент 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на 31.12.2018р.).

Тому, доцільне здійснювати розрахунок інфляційних втрат, 3 % річних з вказаного вище розміру заборгованості.

Таким чином, враховуючи прострочення виконання обов`язку з повернення позики, відповідачі мають сплатити основну суму заборгованості, а також:

-інфляційні втрати у розмірі 132 689 грн., 28 коп. (93 383 грн., 68 коп. за період з 01.01.2018р. по 25.11.2020р. на суму позики 561 200 грн., 00 коп. + 39 305 грн., 60 коп. за період з 01.01.2019р. по 25.11.2020р. на суму позики 553 600 грн., 00 коп.);

-- 3 % річних у розмірі 80 434 грн., 43 коп. (48 852 грн., 00 коп. за період з 01.01.2018р. по 25.11.2020р. на суму позики 561 200 грн., 00 коп. + 31 582 грн., 43 коп. за період з 01.01.2019р. по 25.11.2020р. на суму позики 553 600 грн., 00 коп.).

Враховуючи те, що період нарахування процентів від суми позики за ст. 1048 ЦК України - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг, є доцільним здійснювати розрахунок цих процентів за період з 20.05.2017р. по 31.12.2017р. (період правомірного користування частиною суми позики у розмірі 527 868 грн., 84 коп.) та з 20.05.2017р. по 31.12.2018р. (період правомірного користування іншою частиною суми позики у розмірі 527 868 грн., 84 коп.).

Таким чином, позикодавець має право на отримання відсотків за період правомірного користування грошима у розмірі 174 608 грн., 89 коп. (42 099 грн., 35 коп. за період з 20.05.2017р. по 31.12.2017р. + 132 509 грн., 54 коп. за період з 20.05.2017р. по 31.12.2018р.).

Отже, загальний розмір заборгованості Відповідачів за договором позики від 19.05.2017р. становить 1 522 532 грн., 60 коп., з яких:

- сума позики у розмірі 1 134 800 грн., 00 коп. (еквівалент 40 000 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на 25.11.2020р. (день звернення до суду);

- інфляційні втрати у розмірі 132 689 грн., 28 коп. (93 383 грн., 68 коп. за період з 01.01.2018р. по 25.11.2020р. на суму позики 561 200 грн., 00 коп. + 39 305 грн., 60 коп. за період з 01.01.2019р. по 25.11.2020р. на суму позики 553 600 грн., 00 коп.);

- 3 % річних у розмірі 80 434 грн., 43 коп. (48 852 грн., 00 коп. за період з 01.01.2018р. по 25.11.2020р. на суму позики 561 200 грн., 00 коп. + 31 582 грн., 43 коп. за період з 01.01.2019р. по 25.11.2020р. на суму позики 553 600 грн., 00 коп.).

- відсотки за період правомірного користування коштами у розмірі 174 608 грн., 89 коп. (42 099 грн., 35 коп. за період з 20.05.2017р. по 31.12.2017р. + 132 509 грн. 54 коп. за період з 20.05.2017р. по 31.12.2018р.).

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України у розмірі 10510 грн. судового збору.

Керуючись ст. 12,13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. 533, 1046, 1047 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19.05.2017р. у розмірі 1 522 532 грн., 60 коп., з яких сума позики у розмірі 1 134 800 гри., 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 132 689 грн., 28 коп., З % річних у розмірі 80 434 грн., 43 коп., відсотки за період правомірного користування коштами у розмірі 174 608 грн., 89 коп..

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.07.2022 року.

Суддя Салтан Л. В.