ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4114/22 Справа № 205/5871/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство Дельта Банк (далі ПАТ Дельта Банк, банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Кредитпромбанк (далі ПАТ Кредитпромбанк), правонаступником якого за договором купівлі-продажу прав вимоги від 20 березня 2013 року є ПАТ Дельта Банк, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 45/08/11-А, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 48 600,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,0 % річних на строк до 04 липня 2016 року.

Зобов`язання за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки № 48/08-П01/11-А/П, укладеним 05 липня 2011 року між ПАТ Кредитпромбанк та ОСОБА_2 .

В порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 04 липня 2016 року має заборгованість в розмірі 24 464,08 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 16 621,07 грн.; заборгованості по відсоткам 2 098,65 грн.; заборгованості по штрафу 1 458,00 грн.; заборгованості по пені 4 286,36 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором № 45/08/11-А від 05 липня 2011 року в розмірі 24 464,08 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ Дельта Банк заборгованість за кредитним договором № 45/08/11-А від 05 липня 2011 року в розмірі 24 464,08 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 16 621,07 грн.; заборгованості по відсоткам 2 098,65 грн.; заборгованості по штрафу 1 458,00 грн.; заборгованості по пені 4 286,36 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Зазначали, що позивачем не надано доказів на виконання умов пункту 2.1 договору купівлі-продажу прав вимоги від 20 березня 2013 року, укладеного між ПАТ Кредитпромбанк та ПАТ Дельта Банк, а саме здійснення повної оплати за відступлені права вимоги, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання позивачем своїх зобов`язань за договором.

ТОВ Вердикт Капітал також не доведено факт передачі йому прав вимоги від ПАТ Дельта Банк, надавши лише договір купівлі-продажу майнових прав № 949К від 09 листопада 2018 року.

Крім того, зазначали, що позивачем не надано доказів на виконання умов пункту 7.6 купівлі-продажу прав вимоги від 20 березня 2013 року, укладеного між ПАТ Кредитпромбанк та ПАТ Дельта Банк, а саме повідомлення позичальника про відступлення права вимоги за спірним кредитним договором.

Також, відповідачі вказували, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції без належного їх повідомлення про місце, дату та час судового розгляду, що позбавило їх передбаченого цивільним процесуальним законодавством права надати суду докази, якими вони заперечують проти позову, та є самостійною підставою для скасування заочного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за їх відсутності, без належного їх повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно з частиною другою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з частиною восьмою цієї статті днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 10 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до розгляду на 29 травня 2020 року (т.1а.с.67).

В подальшому справа була призначена до розгляду на 17 червня 2020 року та 07 липня 2020 року (т.1 а.с.73,75).

Проте, матеріали справи не містять доказів вручення відповідачам судових повісток про призначення справи до розгляду на 29 травня 2020 року, 17 червня 2020 року та 21 листопада 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без обов`язкового належного повідомлення їх про дату, час і місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року на підставі пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Як убачається з матеріалів цієї справи та установлено судом апеляційної інстанції, 05 липня 2011 року між ПАТ Кредитпромбанк, правонаступником якого за договором купівлі-продажу прав вимоги від 20 березня 2013 року є ПАТ Дельта Банк, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 45/08/11-А, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у національній валюті України або в іноземних валютах в межах загальної суми 48 600,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,0 % річних, строком користування до 04 липня 2016 року (а.с.8-12).

05 липня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 45/08/11-А від 05 липня 2011 року, в якій сторони погодили порядок погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.13-14).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 05 липня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 45/08-П01/11-А (а.с.17-19), відповідно до умов якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № 45/08/11-А від 05 липня 2011 року. Поручитель бере на себе зобов`язання відповідати перед банком в тому ж обсязі, на тих ж умовах та в ті ж строки, що і позичальник.

В порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 04 липня 2016 року має заборгованість в розмірі 24 464,08 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 16 621,07 грн.; заборгованості по відсоткам 2 098,65 грн.; заборгованості по штрафу 1 458,00 грн.; заборгованості по пені 4 286,36 грн.

Статтею 1054 ЦК України передбачено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно зі статтею 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Так, обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виконання сторонами зобов`язання це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором.

Отже, основне зобов`язання це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Позивач довів існування кредитних зобов`язань та наявність заборгованості за кредитним договором, натомість відповідачами розрахунок заборгованості не спростовано, будь-яких доказів щодо погашення ними заборгованості за кредитним договором первісному кредитору суду не надано.

На підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором позивачем було надано розрахунок заборгованості, згідно якого станом на 04 липня 2016 року у позичальника наявна заборгованість в розмірі 24 464,08 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 16 621,07 грн.; заборгованості по відсоткам 2 098,65 грн.; заборгованості по штрафу 1 458,00 грн.; заборгованості по пені 4 286,36 грн. (т.1 а.с.27-29).

Колегія суддів враховує, що позивачем нарахована заборгованість за кредитним договором в межах строку кредитування (станом на 04 липня 2016 року).

Так само, колегією суддів перевірено строк пред`явлення кредитором вимоги до поручителя, який ним не пропущено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно наданого розрахунку, позичальник періодично сплачував кошти на погашення заборгованості за кредитом та відсотки, останній платіж за кредитним договором ним здійснено 30 червня 2016 року в розмір 1 000,00 грн. на погашення відсотків.

Пунктом 3.9 кредитного договору встановлено, що за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник зобов`язується сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.5 цього договору, від суми простроченого платежу, залежно від валюти кредиту, за яким виникло таке прострочення.

Отже, між сторонами кредитного договору погоджено умови щодо стягнення заборгованості по пені, а тому така вимога підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідачів на користь позивач штрафу в розмірі 1 458,00 грн. не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено та необґрунтовано порядок її сплати.

Відповідно до пункту 3.13 кредитного договору позичальник зобов`язується за ненадання банку у встановлені цим договором строку будь-яких документів, обов`язковість надання яких передбачено пунктами 3.6, 3.11, 3.12 цього договору, сплачувати банку штраф у розмірі 3 (три цілих нуль сотих) процента від загальної суми отриманих кредитних коштів згідно з цим договором.

Проте, звертаючись до суду з позовом, позивачем не навів та не обґрунтував належними та допустимими доказами порушення позичальником пункту 3.13 кредитного договору та його обов`язок сплатити штраф.

Інших умов щодо сплати штрафу кредитний договір не містить.

Таким чином, враховуючи строк дії кредитного договору до 04 липня 2016 року, строк пред`явлення вимоги до поручителя, колегія суддів приходить до висновку, що до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає сума заборгованості в межах заявлених позовних вимог, в розмірі 23 006,08 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 16 621,07 грн.; заборгованості по відсоткам 2 098,65 грн.; заборгованості по пені 4 286,36 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що позивачем не надано доказів на виконання умов пункту 7.6 купівлі-продажу прав вимоги від 20 березня 2013 року, укладеного між ПАТ Кредитпромбанк та ПАТ Дельта Банк, а саме повідомлення позичальника про відступлення права вимоги за спірним кредитним договором, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 516-517 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Тобто, у разі неналежного повідомлення боржника новим кредитором про перехід до нього права вимоги, законодавством встановлено правовий захист саме боржника.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним, проте позичальник та поручитель не надали суду доказів того, що кредитні кошти були сплачені первісному кредиторові.

При цьому, відповідачами не доведено належними та допустимими доказами відсутність боргу як перед первісним, так і наступними кредиторами.

Відповідачі не спростували належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором кредиту.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що позивачем не надано доказів на виконання умов пункту 2.1 договору купівлі-продажу прав вимоги від 20 березня 2013 року, укладеного між ПАТ Кредитпромбанк та ПАТ Дельта Банк, а саме здійснення повної оплати за відступлені права вимоги, а також ТОВ Вердикт Капітал не доведено факт передачі йому прав вимоги від ПАТ Дельта Банк, надавши лише договір купівлі-продажу майнових прав № 949К від 09 листопада 2018 року.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року задоволено заяву ТОВ Вердикт Капітал про заміну сторони виконавчого провадження.

Замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ Дельта Банк на ТОВ Вердикт Капітал в ході примусового виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року (т.1 а.с.163-164).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2021 року задоволено заяву ТОВ Вердикт Капітал про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

Видано дублікати виконавчих листів та поновлено строк для пред`явлення їх до виконання (т.1 а.с.199-200).

Вказані судові рішення відповідачами у встановленому законом порядку не були оскаржені та набрали законної сили, проте відповідачі не позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку та навести доводи щодо неналежного виконання позивачем умов договору відступлення права вимоги в частині його оплати.

Також, колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга взагалі не містить доводів та заперечень щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості, його розміру та порядку нарахування.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що договір купівлі-продажу прав вимоги від 20 березня 2013 року та договір купівлі-продажу майнових прав № 949К від 09 листопада 2018 року не оспорюються відповідачами та не визнані у встановленому законом порядку недійсними. Тобто діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України на суд, як державний орган, покладено обов`язок, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснити у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи викладене, заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ Дельта Банк заборгованість за кредитним договором № 45/08/11-А від 05 липня 2011 року в розмірі 23 006,08 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 16 621,07 грн.; заборгованості по відсоткам 2 098,65 грн.; заборгованості по пені 4 286,36 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення штрафу слід відмовити.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягають стягненню в рівних частках судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк заборгованість за кредитним договором № 45/08/11-А від 05 липня 2011 року в розмірі 23 006,08 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 16 621,07 грн.; заборгованості по відсоткам 2 098,65 грн.; заборгованості по пені 4 286,36 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення штрафу відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 14 липня 2022 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко