КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8884/2022 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Верланова С.М., Матвієнко Ю.О.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Крилова Андрія Володимировича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,-

в с т а н о в и в:

В липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначало, що 22 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № . Відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 13,40% річних строком до 22 січня 2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 174068 від 22 січня 2008 року, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання зобов`язань позичальника. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним договором про надання споживчого кредиту 22 січня 2008 року також між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 75484, за яким остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 . Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту на 24 лютого 2015 року за ним обліковується заборгованість за кредитом і процентами у розмірі 40 223,79 доларів США та пеня за несвоєчасне погашення цієї заборгованості у розмірі 83 318,08 грн., яку ПАТ «УкрСиббанк», з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в солідарному порядку. Також у рахунок погашення наявної заборгованості просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом до

ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що, укладаючи договір про надання споживчого кредиту № від 22 січня 2008 року, його сторони не визначити усіх істотних умов договору, що відповідно до статей 203, 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним. Всупереч вимог ст. 18 Закону України «Про іпотеку» укладений між нею та банком договір іпотеки № 75484 від 22 січня 2008 року не містить положень щодо змісту та розміру основного зобов`язання, строку і порядку його виконання та посилання на правочин, в якому встановлено основне зобов`язання. Оскільки сторони договору іпотеки не досягнули згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним та підлягає визнанню недійсним за рішенням суду. ОСОБА_3 просила визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту № від 22 січня 2008 року та укладений на забезпечення його виконання договір іпотеки № 75484 від 22 січня 2008 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року було об`єднані в одне провадження позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 січня 2008 року та згідно договору поруки № 174068 від 22 січня 2008 року у розмірі 40 223,79 дол. США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 837 861,54 грн., а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками у розмірі 83 318,08 грн.

В рахунок погашення вказаної заборгованості по кредитному договору № 0 від 22 січня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки № 75484 від 22 січня 2008 року, а саме квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 , шляхом її реалізації на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій.

У порядку статті 217 ЦПК України відстрочено виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати в розмірі 1218,00 грн. з кожного.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року апеляційні скарги ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 відхилено, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року залишено без змін.

В грудні 2019 року, не погоджуючись із рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 січня 2008 року та договором поруки № 174068 від 22 січня 2008 року з ОСОБА_1 та ухвати нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи в судах, судові повістки поверталися до суду без вручення за закінченням терміну зберігання. Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що скориставшись наданим йому правом на повернення кредиту, банк достроково змінив строк виконання основного зобов`язання, надіславши відповідну письмову вимогу. Проте протягом шести місяців банк не пред`явив вимогу до поручителя, що свідчить про припинення строку поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. При цьому строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття строку чинності поруки повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № від 22 січня 2008 року і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 . Суд стягнув з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 5 481,00 грн. на відшкодування судового збору.

У квітні 2020 року представник ПАТ «УкрСиббанк» подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року.

Постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено. Скасовано ухвалу Київського апеляційного суду від 27 грудня 2019 року про відкриття апеляційного провадження та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. При цьому Верховний Суд виходив з того, що суддя апеляційної інстанції помилково постановив одноособово ухвалу від 27 грудня 2019 року про відкриття апеляційного провадження, що призвело до порушення правил щодо складу суду.

В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 22 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № . Відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 50 000 дол. США зі сплатою 13,40 % річних строком до 22 січня 2018 року та зобов`язався повертати кредит та відсотки шляхом щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 760,00 доларів США.

Умовами п.п.4.6.,5.3,5.7. кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником умов договору щодо несвоєчасного погашення тіла кредиту та відсотків, банк має право дострокового стягнення всієї суми кредиту.

Відповідно до п. 12.1. кредитного договору відповідно до вимог статей 525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у пунктах 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку (а.с. 7-20 т. 1).

В забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 174068 від 22 січня 2008 року, згідно якого ОСОБА_1 зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання зобов`язань позичальника (а.с. 21-22 т. 1).

Також 22 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 75484, за яким ОСОБА_3 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності (а.с. 23-24 т. 1).

ОСОБА_2 неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором кредиту, у зв`язку з чим станом на 24 лютого 2015 року утворилася заборгованість, яка відповідно до наданого ПАТ «УкрСиббанк» розрахунку становить: 40 223,79 доларів США - заборгованість за кредитом і процентами та 83 318,08 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 січня 2008 року та згідно договору поруки № 174068 від 22 січня 2008 року у розмірі 40 223,79 дол. США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 837 861,54 грн., та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками у розмірі 83 318,08 грн. Також в рахунок погашення вказаної вище заборгованості по кредитному договору № 0 від 22 січня 2008 року суд звернув стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки № 75484 від 22 січня 2008 року, а саме квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 , шляхом реалізації її на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій.

Суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 зобов`язань щодо своєчасного внесення ануїтет них платежів відповідно до погодженого графіку утворилася заборгованість. Поручитель ОСОБА_1 не несе солідарну відповідальність перед кредитором.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції у частині наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором із поручителя ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України у відповідній редакції було визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми Закону дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України, у вищевказаній редакції, було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц, за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року та у постанові від 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України та Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 договором поруки,№ 174068 від 22 січня 2008 року не визначений строк припинення поруки.

Відтак, до встановленої на підставі вказаного договору поруки підлягають застосуванню положення ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

З доданих до позовної заяви документів вбачається, що 17 жовтня 2013 року на виконання умов договору споживчого кредиту ПАТ «УкрСиббанк» направило відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 письмові вимоги про повернення простроченої заборгованості за кредитом протягом 31 календарного дня з дати одержання цих повідомлень, а у випадку непогашення простроченої заборгованості у встановлений строк - дострокове повернення суми кредиту та нахованих процентів у повному обсязі (а.с. 35, 37 т. 1).

Відтак, ПАТ «УкрСиббанк» реалізувало своє право на дострокове повернення кредиту згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, перенісши строки виконання основного зобов`язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя.

Як встановлено судом ОСОБА_4 і ОСОБА_1 вимоги банку протягом 31 дня з дати направлення вимоги не виконали. 32 день з дати направлення зазначених вимог припав на 18 листопада 2013 року. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів отримання вказаної вимоги, то з урахуванням п. 12.1 договору про надання споживчого кредиту № , слід вважати, що термін повернення кредиту в повному обсязі настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, тобто, на 27 листопада 2013 року.

З позовом до суду ПАТ «УкрСиббанк» до поручителя звернулося лише 03 липня 2014 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Відтак, установлена згідно договору поруки № 174068 від 22 січня 2008 року порука ОСОБА_1 припинилася. У суду першої інстанції були відсутні підстави для солідарного стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Заперечуючи проти доводів представника ОСОБА_1 , представник ПАТ «УкрСиббанк» посилався на те, що долучена до позовної заяви вимога від 17 жовтня 2013 року є вимогою про стягнення простроченої заборгованості.

Такі доводи ПАТ «УкрСиббанк» не відповідають змісту вказаної вимоги.

У вимозі ПАТ «УкрСиббанк» з посиланням на положення ст. ст. 1048, 1050 ЦК України та умови договору зазначило про необхідність погасити протягом 31 дня прострочену заборгованість за кредитним договором в розмірі: 9362,83 грн. - прострочену заборгованість по кредиту та 0,16 доларів США - заборгованість по процентам, а у разі непогашення вказаної заборгованості у зазначений строк - про необхідність сплатити на рахунок банку заборгованість по поверненню кредиту в повному обсязі та нарахованих процентів, що разом становить 38 992,48 доларів США. Також, зазначено, що за умови погашення суми простроченої заборгованості вимога про дострокове повернення кредиту автоматично втрачає чинність (а.с. 35, 37 т. 1). Отже, у вказаній вимозі ПАТ «УкрСиббанк» фактично реалізувало своє право на дострокове повернення кредиту, а не лише на погашення простроченої заборгованості.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» також посилався на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» були внесені зміни до ч. 4 ст. 559 ЦК України та визначено вже не шестимісячний, а трирічний строк пред`явлення кредитором вимоги до поручителя. При цьому ст. 2 Розділу ІІ цього Закону визначає, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію. Разом з тим, вказаний Закон був прийнятий лише 03 липня 2018 року та був введений в дію лише 04 лютого 2019 року, тоді як порука ОСОБА_1 була припинена 27 травня 2014 року. Рішення в справі було ухвалене судом першої інстанції 25 травня 2015 року. Відтак, положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 січня 2008 року та договором поруки № 174068 від 22 січня 2008 року з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог, а також в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача судового збору.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року не оскаржене та апеляційним судом не переглядається, а тому, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5 481,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Крилова Андрія Володимировича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 ,задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2015 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 січня 2008 року та договором поруки № 174068 від 22 січня 2008 року та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судових витрат, з ухваленням у вказаній частині нового судового рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 січня 2008 року та договором поруки № 174068 від 22 січня 2008 року.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 5 481,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Верланов С.М.

Матвієнко Ю.О.