ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м.Суми

Справа №591/2194/22

Номер провадження 22-ц/816/728/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності :

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2022 року, у складі судді Северинової А.С., постановленої у м. Суми,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Виробничо-енергетичної компанії «Сумигазмаш», третя особа: Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління «Центр надання адміністративних послуг» Сумської міської ради, про визнання трудових відносин припиненими,

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати припиненими трудові відносини між ним та Приватним акціонерним товариством Виробничо-енергетична компанія «Сумигазмаш» на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку зі звільненням за власним бажанням з 07 червня 2022 року, з внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, шляхом виключення відомостей про ОСОБА_1 як керівника цього товариства.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що відповідно протоколу засідання наглядової ради ПАТ ВЕК «Сумигазмаш» від 23 лютого 2015 року № 02-15 його було призначено на посаду генерального директора товариства, про що було здійснено запис до трудової книжки та включено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань. Відповідно наказу по товариству від 23 лютого 2015 року № 04-к він приступив до виконання обов`язків генерального директора ПАТ ВЕК «Сумигазмаш» 23 лютого 2015 року. На виконання протокольного рішення між ним та відповідачем було укладено контракт № 01-15 від 23 лютого 2015 року зі строком дії по 30 листопада 2015 року, який відповідно додатковим угодам до нього від 30 листопада 2015 року, 08 листопада 2016 року, 12 червня 2017 року та 01 березня 2018 року неодноразово продовжував свою дію. Відповідно до рішення річних загальних зборів акціонерів ПАТ ВЕК «Сумигазмаш» від 27 квітня 2017 року, оформлених протоколом № 21, було проведено зміну типу та найменування товариства з Публічного акціонерного товариства Виробничо-енергетична компанія «Сумигазмаш» у Приватне акціонерне товариство Виробничо-енергетична компанія «Сумигазмаш», затверджено відповідні зміни до статуту, затверджено нові внутрішні положення по наглядову раду товариства та генерального директора. Крім того, були припинені повноваження попереднього складу членів наглядової ради товариства та обрано новий склад наглядової ради, до якого увійшли: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до протоколу засідання Наглядової ради ПрАТ ВЕК «Сумигазмаш» від 31 січня 2020 року № 01-20, його повноваження на посаді генерального директора були припинені з 31 січня 2020 року, а з 01 лютого 2020 року він був повторно призначений на посаду генерального директора товариства. На виконання протокольного рішення Наглядової ради ПрАТ ВЕК «Сумигазмаш» від 31 січня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено контракт на управління підприємством № 01/20 від 01 січня 2020 року зі строком дії по 30 червня 2020 року. В кінцевий день строку дії контракту повноваження позивача та трудові відносини між ним та відповідачем припинені не були.

18 травня 2022 року ним було подано заяву про звільнення з посади генерального директора товариства за власним бажанням з 07 червня 2022 року, яку направив за місцем державної реєстрації товариства, а також всім членам Наглядової ради товариства.

21 травня 2022 року за місцем державної реєстрації ПрАТ ВЕК «Сумигазмаш», а також голові Наглядової ради товариства було надіслано вимогу про необхідність скликання позачергово засідання Наглядової ради товариства для вирішення питання його звільнення з посади генерального директора та обрання нового керівника товариства, яке має відбутись 07 червня 2022 року о 10 год. 00 хв.

Вимога про необхідність скликання позачергово засідання Наглядової ради товариства отримана особисто головою Наглядової ради 28 травня 2022 року відповідно до поштового штемпеля на конверті, адресованого за адресою товариства, 21 травня 2022 року. Крім того, відповідне оголошення було опубліковано в місцевій газеті «Ваш Шанс» 02 червня 2022 року № 22, стор. 11 А, рубрика 608 «Офіційні повідомлення».

У визначений день та час 07 червня 2022 року засідання Наглядової ради товариства не відбулось, жодного рішення з питань його звільнення з посади генерального директора ПрАТ ВЕК «Сумигазмаш» та обрання нового керівника товариства Наглядовою радою прийнято не було, про що складено відповідний акт.

Про причини неявки членів Наглядової ради на засідання або про будь-які інші обставини, які б ускладнили проведення засідання Наглядової ради ні товариство, ні його, повідомлені не були.

07 червня 2022 року товариством було видано наказ № 01-к про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора товариства за власним бажанням з 07 червня 2022 року, про що внесено запис в його трудову книжку. Крім того, ним вжито заходи до збереження майна товариства (документів, печатки та товарно-матеріальних цінностей) шляхом їх передачі на відповідальне зберігання на підставі Договору відповідального зберігання майна товариства від 06 червня 2022 року, укладеного з ТОВ «АРТТОРГ».

Незважаючи на вжиті ним заходи та дії, спрямовані на припинення трудових відносин, існуючи обставини унеможливлюють офіційне припинення трудових відносин між ним та відповідачем, з внесенням відповідних змін (запису) до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зазначає, що він позбавлений можливості у встановленому законом порядку внести зміни до відомостей про юридичну особу в частині керівника юридичної особи, здійснивши дії відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», оскільки не є повноважним органом, який приймає рішення про зміну керівника виконавчого органу товариства.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ПрАТ ВЕК «Сумигазмаш», третя особа: Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління «Центр надання адміністративних послуг» Сумської міської ради, про визнання трудових відносин припиненими.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що позов ним заявлено виключно в межах трудових правовідносин, що пов`язано із захистом його порушеного права на працю, яке передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливістю працювати за трудовим договором чи контрактом. Порушені його трудові права, безпосередньо пов`язані з його особою, і ці права підлягають захисту в цивільному судочинстві.

Вказує на те, що суд першої інстанції помилково послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі №753/17776/19, так як спірні правовідносини не були тотожними.

Наголошує на тому, що визначальним критерієм для розмежування предметної юрисдикції за участі сторін є предмет та підстава позовних вимог. Зокрема, Велика Палата Верховного Суд неодноразово у своїх постановах надавала висновки, що спір щодо припинення відносин з виконавчим органом товариства на підставі ст. 99 ЦК України за ініціативою компетентного органу юридичної особи, є корпоративним, але не всі без виключення спори, що стосується звільнення керівника чи припинення з ним повноважень та трудових відносин, є виключно корпоративними.

Звернув увагу і на те, що Верховний Суд в порядку цивільного судочинства розглянув спори щодо припинення трудових відносин між керівником та товариством, де ініціатором такого припинення безпосередньо дана особа, а саме справа №390/1449/19 та №205/8103/18, перебування справ за аналогічними позовами в провадженні Зарічного районного суду м. Суми.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 перебував на посаді генерального директора ПрАТ ВЕК «Сумигазмаш» та був членом виконавчого органу підприємства, питання обрання, звільнення та відкликання якого є виключною компетенцією Наглядової ради господарського товариства, тому з огляду на особливості правового статусу генерального директора даного підприємства припинення його повноважень регулюється положеннями ст. 99 ЦК України та не є предметом регулювання трудового права. Відтак, питання про припинення повноважень позивача як генерального директора господарського товариства повинні вирішуватися в контексті корпоративних правовідносин в порядку господарського судочинства.

Такі висновки суду узгоджується з матеріалами справи та відповідають вимогам закону.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Таким чином, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 ГК України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У пункті 3 частини 1 статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України).

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

За змістом статті 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19 (провадження № 14-163цс20) зазначила, що корпоративні права учасників товариства є об`єктом захисту, визначеним статтею 13 Конституції України, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України зазначено, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин юридичній особі приватного права, органу управління, учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

Зміст частини третьої статті 99 та частини четвертої статті 145 ЦК України треба розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства відкликати члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 562/304/17 (провадження № 14-471цс18).

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Такі ж висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17 (провадження № 14-1цс19)).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (провадження № 14-524цс19), від 30 січня 2019 року у справі № 145/1885/15 (провадження № 14-613цс18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 501/1571/16 (провадження № 14-472цс19), від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (провадження № 14-524цс19) неодноразово зазначала про критерії розмежування між трудовими та господарськими спорами з приводу звільнення керівника чи члена виконавчого органу юридичної особи приватного права.

Оскільки вказаний спір пов`язаний з реалізацією Наглядовою радою господарського ПрАТ ВЕК «Сумигазмаш» права на управління юридичною особою шляхом прийняття компетентним органом рішень щодо внесення змін до статуту та звільнення керівника виконавчого органу, розгляд вимог позивача вимагав оцінювання законності дій органів управління юридичної особи, зокрема відповідності цих дій вимогам цивільного, а не трудового законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність ознак корпоративності спору сторін у цій справі та відмовив у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України (справа не підлягає розгляд у порядку цивільного судочинства).

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 11 серпня 2021 року у справі №404/1255/21.

Посилання позивача у доводах апеляційної скарги на те, що Верховним Судом в порядку цивільного судочинства розглянуто спори щодо припинення трудових відносин між керівником та товариством та перебування справ за аналогічними позовами в провадженні Зарічного районного суду м. Суми, не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції, що питання припинення трудових відносин з генеральним директором ПрАТ ВЕК «Сумигазмаш» підлягає розгляду в межах корпоративних, а не трудових правовідносин.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 20 липня 2022 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

Т. А. Левченко