ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/990/22 Справа № 712/7938/19Головуючий по 1 інстанції - Мельник І.О.
Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
УХВАЛА

19 липня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ТОВ «Центр знань»;

особа, яка подає апеляційну скаргу підприємство «Управління справами Товариства «Знання України»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси у апеляційну скаргу підприємства «Управління справами Товариства «Знання» України» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр знань» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в :

12 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТОВ «Центр знань» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Центр знань» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 55 559,48 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5000 грн., а всього 60 559 грн. 48 коп.

Стягнуто з ТОВ «Центр знань» на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, підприємство «Управління справами Товариства «Знання» України», як особа, яка не приймала участі в розгляді справи, але вважає, що прийняте рішення суттєво впливає на обсяг прав та законних інтересів підприємства, оскаржило рішення в апеляційному порядку, подавши 28 грудня 2020 року апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.06.2020 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 18.08.2020 року є незаконними та необґрунтованими, такими, що винесені з неправильним визначенням правовідносин, зокрема, судами неправильно було визначено зміст правовідносин відповідача та позивача, як роботодавця та працівника, оскільки позивач, який звільнений 10 років тому, не має статусу працівника вже 10 років та відповідно не підпадає під визначення правовідносин ст. 233 КЗпП України, яка захищає права дійсних (таких, що на поточний момент звернення до суду за захистом прав перебувають у трудових відносинах).

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що в даній справі предметом не є питання оплати праці працівнику, а має місце питання стягнення коштів у зв`язку зі звільненням особи, яка вже не є працівником.

В апеляційній скарзі вказується, що в даній справі має місце грубе порушення норм процесуального права щодо належності та достовірності доказів, так як в основу рішень було покладено довідку, сформовану працівником бухгалтером, в якій довільно зазначено суму заборгованості по заробітній плані позивача без будь-якої законної підстави та повноважень від роботодавця на визначення таких розмірів заробітної плати. Тобто, бухгалтер, який не є уповноваженою особою на визначення заробітної плати, фактично міг скласти будь-яку довідку з будь-яким змістом, а суди першої та апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваних рішень не надали жодної оцінки доводам роботодавця в довідці, не підтверджені умовами трудового договору та видано не уповноваженою особою.

Таким чином, скаржник вважає, що судами не було дотримано обов`язку щодо оцінки доказів при всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Судом було проігноровано та не надано оцінки тій основоположній обставині, що у трудовому договорі не було визначено суму заробітної плати найманого працівника позивача в даній справі, що означає наявність у роботодавця обов`язку згідно законодавства оплачувати працю найманого працівника не нижче мінімальної заробітної плати, а не в розмірах самовільно визначених самим найманим працівником позивачем (без наявності таких повноважень у працівника згідно закону та статуту).

В цілому, доводи апеляційної скарги поданої у грудні 2020 року Підприємством «Управління справами Товариства «Знання» України», є аналогічними та ідентичними доводам апеляційної скарги, поданої ТОВ «Центр знань», оскільки у вказаних апеляційних скаргах йдеться про ті ж підстави для скасування рішення, а саме: що позивач, як директор ТОВ, протиправно нараховував собі заробітну плату вже після звільнення.

Штатний розпис, затверджений позивачем, не може бути належним доказом розміру заробітної плати, оскільки суперечить рішенню органу правління ТОВ, яким передбачений мінімальний розмір заробітної плати для оплати праці керівника згідно закону про державний бюджету на відповідний рік.

Скаржник вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, початок перебігу якого розпочався з наступного дня після звільнення, як до вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, так і щодо вимог про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні (за доводами скаржника це однорічний строк згідно ст. ст. 116, 117 КЗпП України п.1 ч.1 ст. 258, п. 5 ст. 261 ЦК України). Час затримки розрахунку при звільненні має розпочинатися з моменту отримання вимоги позивача.

У постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 682/3060/16-ц зазначено, що роботодавець не несе відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, якщо така затримка виникла з вини самого працівника, посилається скаржник.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.06.2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18.08.2020 року та винести нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Центр Знань» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

Згідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що за вказаних обставин, визначальним моментом є з`ясування того, яким чином ухвалене судове рішення впливає на права, інтереси осіб, які не брали участі у справі, але вважають порушеними свої права та інтереси.

Відповідно до ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: 1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; 2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися.

Згідно ч. 2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, 28.12.2020 року, скаржник посилається на порушення його прав, оскільки Підприємство «Управління справами товариства «Знання України» є особою, яка не брала участі у справі, є засновником відповідача ТОВ «Центр знань», що володіє 51% статутного капіталу та відповідно є особою чиїх безпосередніх прав, свобод, інтересів (та (або) обов`язків стосуються оскаржувані рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, як позивачем ОСОБА_1 так і відповідачем ТОВ «Центр знань», вже оскаржувалось рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2020 року в апеляційному порядку, за результатом якого постановою Черкаського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, апеляційну скаргу ТОВ «Центр знань» залишено без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Центр знань» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінено в частині визначення розміру компенсації за час затримки розрахунку при звільненні та вирішенні питання про компенсацію сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнуто з ТОВ «Центр знань» на користь ОСОБА_1 15000,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Стягнуто з ТОВ «Центр знань» на користь ОСОБА_1 705,59 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

В решті рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23 червня 2020 року залишено без змін.

Стягнуто з ТОВ «Центр знань» на користь ОСОБА_1 1058,39 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Судові витрати ТОВ «Центр знань» по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги залишено за цим скаржником.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що предметом судового розгляду у даній справі, було вирішення спору між ОСОБА_1 та ТОВ «Центр знань» про стягнення заробітної плати, середьного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Отже, судом апеляційної інстанції безпосередньо встановлено, що згідно заявлених вимог ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом безпосередньо до ТОВ «Центр Знань», а до Підприємства «Управління справами Товариства «Знання України» вимоги позивачем не пред`являлись, тому воно не було залучено до розгляду у справі ні в якості відповідача, ні третьої особи на стороні відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи скаржник підприємство «Управління справами Товариства «Знання України» не приймало участі у розгляді справи, як і не було залучено до участі у розгляді даної справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 48 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності справи.

Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що безпосередньо відповідачем чи співвідповідачем Підприємство «Управління справами Товариства «Знання» України» не є, не було залучене саме як співвідповідача чи замінене, як належний відповідач у даній справі. Третьою особою Підприємство «Управління справами Товариства «Знання» України» у справі залучене також не було.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що за вказаних обставин, визначальним моментом є з`ясування того, яким чином ухвалене судове рішення впливає на права, інтереси осіб, які не брали участі у справі, але вважають порушеними свої права та інтереси.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що, виходячи з доводів апеляційної скарги, скаржник Підприємство «Управління справами Товариства «Знання» України», фактично здійснює захист відповідача, та повторно намагається здійснити оскарження рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.06.2020 року з тих самих доводів, які були зазначені в апеляційній скарзі ТОВ «Центр знань» при оскарженні рішення Соснівського районного суду м. Черкаси.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що згідно матеріалів справи позивач ОСОБА_1 працював безпосередньо у ТОВ «Центр знань», що підтверджується даними копії трудової книги (а. с.7), згідно довідок, які наявні в матеріалах справи, виданих головним бухгалтером С.К. Синельником від ТОВ «Центр Знань» , саме : ТОВ «Центр Знань» заборгувало позивачу ОСОБА_1 заробітну плату, а не скаржник Підприємство «Управління справами Товариства «Знання» України».

При цьому, вищезазначеним доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції надавав оцінку у постанові Черкаського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року за наслідками розгляду поданої ТОВ «Центр знань» апеляційної скарги (т.2 , а. с. 143-148).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява № 32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia) . Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine).

Таким чином, враховуючи дані обставини, наявні в матеріалах справи докази, враховуючи норму п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, яка передбачає, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися, колегія суддів приходить до висновку, що на дату постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції права, свободи, обов`язки та інтереси скаржника підприємства «Управління справами Товариства «Знання» України» не порушено, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

Колегія суддів апеляційного суду ставиться критично до доводів скаржника стосовно того, що рішенням суду першої інстанції порушені права, свободи, інтереси та обов`язки скаржника, оскільки дані доводи не відповідають обставинам справи, нормам права, та спростовуються матеріалами справи, так як, твердження скаржника про порушення його прав є такими, що не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи і наявними доказами, не ґрунтується на нормах закону, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

У справі "Церква села Сосулівка проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об`єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. "Беллет проти Франції", рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36).

Отже, виходячи з вище викладеного, керуючись п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, зокрема, що сума сплаченого судового збору повертається особі, яка його сплатила у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визначена судом), у тому числі, в апеляційній та касаційній інстанціях.

Тому, сплачений підприємством «Управління справами Товариства «Знання» України» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 908,40 грн. підлягає поверненню скаржнику згідно квитанції про сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 362, 367, 368 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою підприємства «Управління справами Товариства «Знання» України» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр знань» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні закрити.

Повернути підприємству «Управління справами Товариства «Знання» України» судовий збір у розмірі 908,40 грн. згідно платіжного доручення № 773 від 27 листопада 2020 року, сплачений за подання апеляційної скарги УПС «Знання» України», отримувач УК у м. Черкасах/Черкаси/22030101, код отримувача 38031150, банк отримувача Казначейство України, Кредит рах. № UA 0023002, призначення платежу *;101;30147432; 22030101; судовий збір на рішення від 23.06.2020 року.

Повернути оригінал платіжного доручення № 773 від 27 листопада 2020 року підприємству «Правління справами Товариства «Знання» України».

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів .

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков