1Справа № 335/1396/22 2/335/1502/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13 липня 2022 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Шалагінової А.В.,
за участі секретаря судового засідання Попової С.М.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди за триваюче невиконання судових рішень по кримінальній та цивільній справам про відшкодування шкоди, завданої злочином здоров`ю позивача,
У лютому 2022 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди за триваюче невиконання судових рішень по кримінальній та цивільній справам про відшкодування шкоди, завданої злочином здоров`ю позивача.
В обґрунтування позову позивач зазначала, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2009 у кримінальній справі № 1-142/09 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України. Внаслідок злочину позивач залишилась інвалідом на все життя. Вказаним вироком на її користь з відповідача стягнуто 188 714 грн. Проте, дотепер вказаний вирок відповідачем не виконано та шкода в повному обсязі позивачеві не відшкодована.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2019 у цивільній справі № 336/4262/19, частково скасованим постановою Запорізького апеляційного суду від 11.03.2020 з урахуванням постанови Верховного Суду від 12.01.2022, задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків внаслідок невиконання вищезазначеного вироку, внаслідок чого з відповідача на користь позивача стягнуто 3% річних розміром 53 915 грн., інфляційних втрат розміром 380 637,93 грн., пеню розміром 33 689,33 грн.

Вищезазначені вирок та рішення судів відповідачем належним чином не виконуються, оскільки він у різні способи уникає їх виконання, внаслідок чого позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у психологічному напруженні, розчаруванні, стражданнях, неможливості відновлення втраченого здоров`я, вимушених змінах у житті. У той же час, відповідач має змогу виконати рішення, оскільки він займається адвокатською діяльністю, отримує достатній дохід для утримання майна.

Просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію моральної шкоди розміром 1 000 000,00 грн. за триваюче невиконання вищезазначених судових рішень (а.с. 12).

Судом проведено такі процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначене підготовче судове засідання на 17.03.2022 на 11:00 год. (а.с. 42).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2022 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 13.07.2022 на 12:45 год.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, що викладені у позові. Також зазначив, що 13 років відповідач не виконує належним чином вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2009. Так вирок декілька разів звертався до примусового виконання, державним виконавцем проводились усі необхідні виконавчі дії, але вирок суду залишається досі не виконаним. Відповідач працює адвокатом, офіційної заробітної плати не має, користується автомобілем, переоформив належну йому частину квартири на іншу особу, тобто фактично міг би виконати вирок і сплатити позивачеві шкоду. Отримані грошові кошти позивач могла б витратити на відновлення свого звичного способу життя. Разом із тим, внаслідок злочину вона стала інвалідом на все життя, шкода, заподіяна здоров`ю є непоправною. Невиконання відповідачем судових рішень спричиняє їй моральні страждання, психологічно пригнічує її. Розмір моральної шкоди визначено позивачем з урахуванням засад розумності і справедливості, хоча методика визначення моральної шкоди наразі відсутня. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом із повідомленням за останньою відомою адресою проживання, а також шляхом розміщення 15.06.2022 оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України, оскільки зареєстроване місця проживання відповідача не відоме. Згідно з положеннями ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив на позов не подав, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

З урахуванням викладеного, а також зі згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи судом в порядку ст.ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи (із занесенням до протоколу судового засідання згідно з ч. 5 ст. 259 ЦПК України).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2009 у кримінальній справі № 1-142/09, який набрав законної сили 24.03.2010, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки, із застосуванням ст.ст. 75, 76 Кримінального кодексу України з іспитовим строком 3 роки. Також цим вироком стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 188 714 грн. (а.с. 79).

Вказаним вироком встановлено, що водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Мітсубісі Лансер», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження, що потягли стійку втрату працездатності більше ніж на 1/3.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.08.2011, яка набрала законної сили 08.09.2011, ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2009, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2011 році» (а.с. 17).

13.04.2010 за вказаним вироком Ленінським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 188 714 грн. (а.с. 18).

Вказаний виконавчий лист було пред`явлено стягувачем до державної виконавчої служби. Згідно з відмітками на виконавчому листі станом на 23.10.2019 залишок боргу за цим виконавчим листом становив 173 952,13 грн.

Постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 25.10.2019 відкрито виконавче провадження № 60415121 за вказаним виконавчим листом в частині залишку боргу 173 952,13 грн. (а.с. 19).

Постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 16.12.2019 виконавче провадження № 60415121 приєднане до зведеного виконавчого провадження № 59288506 (а.с. 22).

Постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 22.01.2020 виконавчий лист переданий до вказаного Відділу, а постановою цього ж державного виконавця від 22.01.2020 дане виконавче провадження прийнято до виконання (а.с. 23, 24).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2019 у цивільній справі № 336/4262/19, провадження 2/335/2707/2019, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , внаслідок чого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто три відсотки річних у розмірі 53 915,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 380 637,93 грн., пеню у розмірі 467 938,31 грн., у загальному розмірі 902 491,24 грн., а також стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. (а.с. 2829).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 11.03.2020 у вказаній справі апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2019 в цій справі скасовано та ухвалено нове рішення, який позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, з ОСОБА_3 на її користь стягнуто відшкодування збитків, спричинених невиконанням зобов`язання в сумі 116 335,03 грн., що складається з інфляційних втрат за три роки в сумі 65 653,60 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 16 992,10 грн. та пені за несвоєчасне виконання в сумі 33 689,33 грн., а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги 12 833 грн. (а.с. 2930).

Постановою Верховного Суду від 12.01.2022 у цій справі постанову Запорізького апеляційного суду від 11.03.2020 в частині незадоволених вимог ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, а також в частині стягнення судового збору скасовано, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2019 залишено в цій частині в силі. Постанову Запорізького апеляційного суду від 11.03.2020 в частині незадоволених позовних вимог про стягнення пені змінено, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови (а.с. 3133).

За вказаним рішенням 01.04.2020 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування збитків, спричинених невиконанням зобов`язання в сумі 116 335,03 грн., що складається з інфляційних втрат за три роки в сумі 65 653,60 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 16 992,10 грн. та пені за несвоєчасне виконання в сумі 33 689,33 грн. (а.с. 34).

Постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 08.04.2020 на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № 61754603 (а.с. 35).

Постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 17.06.2020 виконавче провадження № 61754603 приєднане до зведеного виконавчого провадження № 59288506 (а.с. 38).

Проаналізувавши наведені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що хоча вищезазначені судові рішення і були звернуті до примусового виконання, проте, станом на момент звернення позивача до суду із цим позовом та розгляду справи судом вони в повному обсязі відповідачем не виконані. При цьому, відповідачем на засадах змагальності не доведено перед судом наявності об`єктивних обставин чи поважних причин, які б унеможливлювали виконання ним вказаних судових рішень.

Статтею 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

У пунктах 2, 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня

1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами), судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частинами першою та другою статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Так, виконання судового рішення сфера регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 у справі «Войтенко проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу №1).

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що ані вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2009 у частині цивільного позову ОСОБА_2 , ані рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2019 відповідачем в повному обсязі не виконані, оскільки ним на погашення боргу протягом всього часу були сплачені незначні суми коштів. Зазначене невиконання вироку та рішення судів з боку відповідача завдає позивачеві моральної шкоди, яка полягає у психологічному напруженні, розчаруванні, стражданнях, неможливості відновлення втраченого здоров`я, вимушених змінах у житті. Внаслідок вчинення кримінального правопорушення відповідачем ОСОБА_2 залишилась інвалідом, тобто стан її здоров`я не може бути відновлений, і невиконання відповідачем своїх зобов`язань за судовими рішеннями, які набрали законної сили, спричиняє їй додаткові моральні страждання та переживання.

Відповідачем зазначені обставини під час судового розгляду справи з урахуванням засад змагальності не спростовані, відзиву на позов та доказів на його обґрунтування відповідач не подав.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідач, не виконуючи вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2009 у частині цивільного позову ОСОБА_2 та рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2019, порушує передбачені 129-1 Конституції України та статтею 14 ЦПК України гарантії, тим самим завдає позивачеві моральної шкоди.

Разом із тим, визначаючи розмір компенсації за заподіяння моральної шкоди позивачеві, суд враховує тривалість невиконання вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2009, який набрав законної сили 24.03.2010, тобто протягом більше 12-ти років, що безумовно свідчить про тривалість порушення прав та законних інтересів позивача.

Поряд із цим, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2019 набрало законної сили 11.03.2020 та було звернуто до виконання 08.04.2020. Отже, тривалість його невиконання становить станом на час звернення позивача до суду менше одного року, що не може бути визнана судом надмірною, проте, не вказує на відсутність порушень прав та законних інтересів позивача та не спростовує заподіяння їй моральної шкоди внаслідок його невиконання відповідачем.

Тому, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням обсягу та тривалості моральних страждань позивача, необхідності позивача докладати додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав та інших негативних наслідків, яких вона зазнала внаслідок протиправної поведінки відповідача, суд вважає за можливе визначити розмір моральної шкоди, заподіяної позивачеві внаслідок невиконання відповідачем вищезазначених судових рішень, в сумі 300 000,00 грн. Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 є такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України та з урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір розміром 3 000,00 грн. (1% від задоволеної частини позовних вимог згідно зі ставками судового збору, передбаченими пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію моральної шкоди за триваюче невиконання вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2009 року у кримінальній справі № 1-142/09 (в частині цивільного позову) та рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2019 року, частково зміненого постановою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2020 року та постановою Верховного Суду від 12 січня 2022 року, у цивільній справі № 336/4262/19, розміром 300 000 (триста тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України судовий збір розміром 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання в повному обсязі.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищезазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Вступна та резолютивна частини заочного рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 13 липня 2022 року.

Повний текст заочного рішення виготовлено 20 липня 2022 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя А.В. Шалагінова