Справа № 595/198/22
Провадження № 2/595/158/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2022

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Присташ П.Р.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Тернопільської обласної прокуратуриБоднарчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 27 грудня 2018 року т.в.о слідчого СВ Бучацького ВП ТВП ГУНП в Тернопільській області Павлюс Г.Я. у кримінальному провадженні за №0000286, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 вересня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, повідомила ОСОБА_2 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за фактом умисного спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 6 травня 2019 року у даному кримінальному провадженні т.в.о. слідчого Павлюс Г.Я. складено обвинувальний акт, який цього ж дня затверджений прокурором Бучацького відділу Теребовлянської місцевої прокуратури Шимоновичом Ю.І.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2021 року, яка набрала законної сили 5 листопада 2021 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000286 від 11 вересня 2018 року, відносно ОСОБА_2 , про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито на підставі пункту 10 частини першої статті 284 КПК України.

Також, ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до пункту 10 частини першої статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України. Закриття кримінального провадження з цих підстав є реабілітуючою обставиною, оскільки її вина у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення встановлена не була. Вказаним кримінальним переслідуванням їй була заподіяна моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою працівників органів досудового розслідування та прокуратури. Також заподіяна їй моральна шкода полягала в тому, що вона переживала з приводу незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, яке призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми.

Внаслідок цього, вона вимушена була на протязі трьох років доводити свою невинуватість перед близькими та знайомими, брати участь у ході досудового розслідування та у судових засіданнях, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, виділення часу на звернення до послуг професійних адвокатів, що суттєво порушило її життєві ритми. Тим самим, внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, їй спричинено моральну шкоду, яка у вартісному вигляді становить 300 000 грн.

Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

10 березня 2022 року представник відповідача ГУНП України в Тернопільській області подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , мотивуючи його тим, що відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» існує вичерпний перелік випадків, при наявності яких виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. Серед таких випадків є: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

В рамках вказаного кримінального провадження відсутні процесуальні дії зі сторони органу досудового розслідування, що обмежують чи порушують права та свободи громадян.

Зазначає, що моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Згідно до вимог ч.6 ст.1176 ЦК України «Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього ( досудового слідства), прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.»

Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі статті 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1176 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою.

Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. І як вже зазначалось вище, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та наявність причинного зв`язку, а також наявність вини відповідача.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Також, зазначає, що позивачем зовсім не роз`яснено, чим вона керувалася при визначенні суми в 300000 грн. для відшкодування моральної шкоди та з чого вона виходила при обрахунку такої суми. У зв`язку з зазначеним, представник відповідача ГУНП України в Тернопільській області просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

17 березня 2022 року представник відповідача Тернопільської обласної прокуратури надіслав до суду відзив на позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначив, що у позові вказується, що моральна шкода в сумі 300 000 грн. заподіяна позивачу у зв`язку з неправомірними, на її думку, діями органів досудового розслідування та прокуратури у кримінальному провадженні № 0000286 від 11.09.2018. У зв`язку з цим, позивач вказує на завдані їй моральні страждання, які полягали у душевних стражданнях, переживаннях з приводу незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, яке призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливостей реалізації звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми.

Чинним законодавством України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами заподіяння їй моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, а посилання позивача як на обґрунтування завданої моральної шкоди на закриття судом кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, не може бути належною правовою підставою для її відшкодування.

Під час досудового розслідування слідчий та прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок.

Поцесуальні рішення, дії та бездіяльність в ході досудового розслідування, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого та прокурора під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Оскарження позивачем процесуальних рішень органів досудового слідства в порядку кримінального судочинства є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні. Правом оскарження процесуальних рішень органів досудового слідства в порядку кримінального судочинства як вбачається зі змісту позову та доданих документів позивач не скористалася.

Крім того, сам по собі факт закриття кримінального провадження судом, на який посилається позивач не свідчать про протиправність дій прокуратури і поліції та завдання моральної шкоди позивачці.

Позивачем не зазначено, з яких саме міркувань вона виходила, визначаючи відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000 грн., та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується. Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діянь її заподіювачів, наявність причинного зв`язку між моральними стражданнями і протиправними діяннями заподіювачів, наявність вини останніх в заподіянні шкоди, тобто не доведено наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності.

31 березня 2022 року представник Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області подав до суду відзив на позов, у якому заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог, з мотивів аналогічних відзиву представника ГУНП України в Тернопільській області.

14 квітня 2022 року від позивача на адресу Бучацького районного суду надійшла відповідь на відзиви на позовну заяву, у якій вона вказує, що виходячи із аналізу процесу дослідження обставин кримінального правопорушення, яке їй інкримінувалося органом досудового розслідування, вона протягом досудового слідства ставила під сумнів отримання громадянином ОСОБА_3 тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості. Досудове слідство проводилося неякісно, об`єктивні обставини події, які кваліфікують як кримінальне правопорушення, органом досудового слідства встановлені не було. Відтак, вона розраховувала на розгляд її справи неупередженим та безстороннім судом та на постановлення відносно мене виправдального вироку. Проте, через незаконні дії досудового слідства, спрямовані не на встановлення об`єктивної істини, а на перекручення дійсних фактичних даних, а також бездіяльність щодо завершення досудового розслідування та скерування у межах встановлених законом строків, строки розгляду справи, встановлені законом були пропущені, а тому суд зобов`язаний був закрити провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, так як не мав права розглядати справу поза межами процесуальних строків, пропущених із вини сторони обвинувачення, до якої відноситься орган досудового слідства та прокурор. Як наслідок, вона була позбавлена гарантованого їй права на розгляд справи об`єктивним та неупередженими судом.

Таким чином, бездіяльність сторони обвинувачення призвела до порушення її конституційних прав, передбачених ст. 56 Конституції України, прав і свобод, щодо гарантування яких зазначено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ці обставини і є підставою для відшкодування завданої їй моральної шкоди, яку вона обґрунтувала у позовній заяві. Всі обґрунтування щодо розміру заподіяної мені моральної шкоди викладено у позовній заяві.

Ухвалою суду від 23 травня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача Тернопільської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві.

Представник відповідача ГУНП України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву просить суд розглядати справу у його відсутності, в позові просить відмовити.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача Тернопільської обласної прокуратури, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні з наступних підстав.

27 грудня 2018 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

6 травня 2019 року т.в.о. слідчого СВ Бучацького ВП ТВП ГУНП в Тернопільській області Павлюс Г.Я. складено, підписано та затверджено прокурором Шимоновичем Ю. І обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2021 року, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито на підставі пункту 10 частини першої статті 284 КПК України.

Звертаючись з даним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури до суду, ОСОБА_2 як на основне обґрунтування своїх вимог посилається на те, що закриття кримінального провадження № 0000286 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України, є реабілітуючою підставою.

Проте, з таким твердженням позивача суд не може погодитись.

Під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке здійснюється за наявності обставин, які виключають подальше провадження, або підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Із закриттям кримінального провадження процесуальна діяльність щодо неї повністю закінчується, подальший рух провадження виключається, поки постанова про закриття провадження не скасована у встановленому законом порядку. Обґрунтоване закриття кримінального провадження це необхідний і законний результат досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі;4) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою; 5) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого;6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню; 7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством;8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу; 9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України; 9-1) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності.Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання слідчому, дізнавачу, прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав;10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.Слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Закриття кримінального провадження можливе лише за наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі. Ці підстави можна поділити на дві групи: реабілітуючі й нереабілітуючі.

Реабілітуючими є обставини, за якими особа визнається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відновлюється її репутація, гідність, а також, тягне за собою відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ст. 130 КПК України).

Такими реабілітуючими підставами визнаються:

1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення (така обставина повинна застосовуватися у випадках, якщо: а) встановлено, що не було самого факту, для розслідування якого почате провадження; б) встановлено, що сама подія мала місце, однак її не можна визнати кримінальним правопорушенням, бо вона була результатом дії стихійного лиха, фізіологічних процесів, тощо; в) встановлено, що подія мала місце, проте не була кримінальним правопорушенням, оскільки пов`язана з діями потерпілого, а не сторонніх осіб (самогубство, нещасні випадки на підприємствах);

2) встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення (для закінчення провадження застосовується, коли встановлено, що подія, з приводу якої проводиться розслідування, мала місце, була результатом діянь певної особи, проте це діяння не є кримінальним правопорушенням внаслідок: а) відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення (об`єкта, суб`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторін); б) непричетності особи до кримінального правопорушення. Ця обставина виявляється: якщо достовірно встановлено, що правопорушення вчинене не даною особою, а іншою, і цю особу встановлено, та якщо встановлено, що правопорушення вчинене не цією особою, а іншою, проте невідомо ким саме);

3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані всі можливості їх отримати (за недоведеністю участі підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення провадження може бути закритим у випадку, коли особа була притягнута як підозрювана у цьому провадженні, але в ході подальшого розслідування слідчий, прокурор дійшов висновку, що зібраних ним доказів недостатньо для обвинувачення і всі можливості для збирання додаткових доказів вичерпані. Недоведеність участі підозрюваного в учиненні кримінального правопорушення як підстава закриття провадження рівноцінна за своїми правовими наслідками закриттю провадження за іншими реабілітуючими підставами. Це рішення повністю реабілітує особу і не дає приводу вважати її залишеною під підозрою. Закриття кримінального провадження за вказаною підставою залишає злочин, кримінальний проступок нерозкритим, і у зв`язку з цим слідчий, прокурор зобов`язаний застосувати всі заходи щодо встановлення осіб, які його вчинили).

Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування.

Нереабілітуючими підставами закриття кримінального провадження є такі підстави:

1) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою;

2) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого;

3) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню;

4) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством;

5) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу;

6) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України;

7) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності;

8) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Важливими умовами для закриття провадження за цими нереабілітуючими підставами є: а) підтвердження матеріалами кримінального провадження події кримінального правопорушення; б) наявність у діянні складу кримінального правопорушення; в) причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 1 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода: - завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; - незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; - незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Статтею 2 Закону України № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Отже, законодавець виділяє ряд підстав для закриття кримінального провадження, проте як вже зазначалось вище, статтею 2 Закону України № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди мають лише особи, відносно яких закриття кримінального провадження відбулось у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тобто на підставі пунктів 1, 2, 3, 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Однак, як зазначає позивач у своїй позовній заяві, в його випадку кримінальне провадження закрито на підставі п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме, у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу.

Дана підстава закриття кримінального провадження є нереабілітуючою. Позивачу ОСОБА_2 законом було надано право на оскарження рішення про закриття кримінального провадження проти неї на підставі п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України та доведення наявності реабілітуючих підстав для закриття провадження, проте вона не скористалася даною можливістю.

А тому, виходячи з положень Закону України № 266/94-ВР, позивач позбавлений права на відшкодування моральної шкоди (середнього грошового забезпечення та витрат на правову допомогу) у зв`язку з закриттям кримінального провадження.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами першою, другою та сьомою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, посилається на те, що кримінальним переслідуванням їй була заподіяна моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою працівників органів досудового розслідування та прокуратури. Також, заподіяна їй моральна шкода полягала в тому, що вона переживала з приводу незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, яке призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. Внаслідок цього, вона змушена була на протязі трьох років доводити свою невинуватість перед близькими та знайомими, брати участь у ході досудового розслідування та у судових засіданнях, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, виділення часу на звернення до послуг професійних адвокатів, що суттєво порушило її життєві ритми.

Проте, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження незаконності зазначених нею дій та оформлених під час досудового слідства документів, протиправності дій відповідачів, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та виною останніх в її заподіянні.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач належним чином не обґрунтувала та не довела належними та допустимими доказами протиправності дій відповідачів щодо неї та наявності факту закриття кримінального провадження проти неї за реабілітуючою підставою.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 284 КПК України, ст. ст. 15, 16, 23, 1176 ЦК України ст. ст. 1, 2 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя: Р. О. Содомора