САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №185/7790/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2022 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретареві Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 13.07.2002 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 та прожила з ним до 25.10.2010 року, після чого розлучилися. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що після народження залишилася проживати з нею. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2011 року з відповідача, починаючи з 25.10.2010 року були стягнені аліменти на її користь на утримання ОСОБА_3 , до досягнення нею повноліття, у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та додаткові витрати на утримання доньки у розмірі 30% вартості додаткових витрат на дитину. Весь час відповідач аліменти на дитину перераховував особисто, але не в повному обсязі, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 34501 грн., яку виплатити в добровільному порядку він відмовився. Просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання дитини у розмірі 34501 грн.

30 листопада 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

30 грудня 2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому він заперечує проти позову та просить перерахувати суму заборгованості з урахуванням даних що добровільно сплачені ним на особистий рахунок позивача, а також розстрочити заборгованість з урахуванням його матеріального стану.

01 лютого 2022 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог та просила стягнути з відповідача заборгованість по аліментам та додатковим витратам в сумі 36590,70 грн.

01 лютого 2022 року від відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву, відповідно до якої заперечував проти задоволення позовних вимог частково та не заперечував проти стягнення суми заборгованості у розмірі 10437,11 грн., з урахуванням здійснених виплат (а.с.91-92).

17 лютого 2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої остання зазначила, що відповідно до довідки державного виконавця загальна сума заборгованості по аліментам та додатковим витратам має становити 40206,72 грн. Щодо грошових переказів здійснених з червня 2013 року по травень 2015 року платником ОСОБА_4 зазначені перекази не місять відомостей щодо призначення платежу, а саме, що це є виплати аліментів (а.с.145-148).

01 березня 2022 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких останній зазначає, що у підсумку всіх даних, які були надані в рамках справи, щодо заборгованості відповідача ОСОБА_2 , 1974 року народження, позивачу ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , 2003 року народження, а саме: довідки розрахунку заборгованості, уточнюючих даних щодо неврахованих грошових переказів, грошових надходжень, що добровільно сплачені за період червень-грудень 2021 року на користь позивача, загальна заборгованість складає 19298,36 грн. Не заперечував проти стягнення вищезазначеної суми та просив розстрочити заборгованість з урахуванням матеріального стану та затвердити виплату у грошовій сумі в розмірі 1000 грн на місяць. В задоволенні вимог щодо стягнення додаткових витрат відмовити, як необґрунтованих.

Враховуючи позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2011 року з ОСОБА_2 починаючи з 25.10.2010 року були стягнені аліменти на користь позивача на утримання ОСОБА_3 , до досягнення дитиною повноліття у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та додаткові витрати на утримання доньки у розмірі 30% вартості додаткових витрат на дитину (а.с.10).

Позивач в своїх вимогах посилається на довідку державного виконавця, де визначений розмір заборгованості по аліментам з урахуванням сплачених відповідачем сум за червень-грудень 2021 року складає 25664,13 грн. Сума заборгованості за додатковими витратами складає 14542,59 грн. (а.с.150-153).

Так, відповідачем, з урахуванням здійснених розрахунків надана довідка за підписом державного виконавця від 27.05.2022, відповідно до якої розмір заборгованості по аліментам складає 19298,36 грн. (а.с.182-186).

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У силу вимог ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Так, окрім основної заборгованості позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за додатковими витратами на утримання дитини, однак суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог зважаючи на наступне.

Частиною 1 ст.185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Зазначені позивачем витрати на придбання таких речей як то путівка до табору, смартфон, велосипед, одяг, дитячі меблі та ін., не можуть бути визнанні судом, як додаткові в розумінні положень ст.185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами. Витрати на придбання зазначених речей фактично є витратами на утримання дитини, які повинні фінансуватися за рахунок аліментів.

Що стосується вимог відповідача щодо розстрочення суми виплати аліментів, суд приходить до висновку, що відповідно до частин 1 та 2 статті 197 СК України суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості, виходячи з матеріального та сімейного стану платника аліментів, а також може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості з аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Закон не містить визначень істотності обставин, а тому це поняття є оціночним і таки характер обставин має визначатись судом в кожній конкретній справі, з позовом до суду позивач звернувся 21.09.2021 року до цього часу відповідач періодично сплачував заборгованість по аліментам, але станом на час подання позову заборгованість по аліментам існує. Відповідач є працездатною особою, а тому істотних обставин, що заважали б йому сплачувати аліменти та утримання доньки судом не встановлено, законних підстав для розстрочення сплати заборгованості не має.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо ,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме, стягнення з відповідача суми заборгованості по виплаті аліментів на утримання дитини у розмірі 19298,36 грн.

Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 180-183, 185, 197 СК України, ст.ст. 10-13, 76-84, 141, 258-259, 263-265, 272-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості по аліментам задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті аліментів на утримання дитини у розмірі 19298,36 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Румянцев