ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м.Суми

Справа №573/171/22

Номер провадження 22-ц/816/684/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Білопілля Агросвіт»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 06 травня 2022 року в складі судді Замченко А.О., ухвалене у м. Білопілля,

в с т а н о в и в:

08 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Білопілля Агросвіт» з позовом про розірвання договору оренди. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0193, площею 4,2678 га. 01 лютого 2011 року вона уклала з ТОВ «Білопілля Агросвіт» договір оренди земельної ділянки, а 10 жовтня 2016 року - додаткову угоду до нього. При укладенні додаткової угоди нею було погоджено, що для визначення розміру орендної плати в угоді вказується нормативна грошова оцінка земельної ділянки, розроблена на підставі технічної документації земельної ділянки, яка внесена до Державного земельного кадастру. Але товариство в додатковій угоді замість нормативної грошової оцінки земельної ділянки зазначило грошову оцінку, яка наче б то погоджена сторонами. Сама ж нормативна грошова оцінка земельної ділянки проведена не була.

Посилаючись на викладене, а також на те, що виплата орендної плати відбувається на підставі непогоджених нею умов, просила розірвати договір оренди земельної ділянки від 01 лютого 2011 року.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 06 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та невмотивованість рішення, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано Лист ГУ Держгеокадастру від 20.12.2021 № 281/0-261/0/63-21 про те, що згідно даних Державного земельного кадастру, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0193 до Державного земельного кадастру не внесені. Тому, нормативна грошова оцінка окремої земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0193 на підставі проведення технічної документації проведена не була, так як дана ділянка не внесена до Державного земельного кадастру.

Вказує, що в додатковій угоді до договору оренди відповідач, ввівши її в оману, вказав іншу нормативну грошову оцінку, яка не відповідає погодженим сторонами умовам, хоча при підписанні директором було вказано, що нормативна грошова оцінка відповідає її окремій земельній ділянці. Орендарем було виплачено їй орендну плату за 2017-2021 роки на підставі нормативної грошової оцінки, яка не погоджена сторонами, оскільки за цей період її земельна ділянка не була внесена до Державного земельного кадастру і проведення її нормативної грошової оцінки не відбулося.

Відповідно до умов додаткової угоди, а саме статті 2, об`єкт оренди, в якому в п. 2.1. вказано, що в оренду передається земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0193. При цьому в п. 2.4 вказано, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 132870,33 грн. В статті 4. Орендна плата вказано в п.4.1, що нормативна грошова оцінка зазначена в п. 2. 4 цього Договору. Таким чином, пункт 2.1 та пункт 2.4 відносяться до статті 2. об`єкт оренди, внаслідок чого сторонами погоджено нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0193. Тому сторони погодили, що умовою укладеної додаткової угоди є нормативна грошова оцінка окремої земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0193 є обов`язковою для визначення розміру орендної плати.

Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим було ухвалено незаконне судове рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Білопілля Агросвіт» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Від ОСОБА_1 29 червня 2022 року та ТОВ «Білопілля Агросвіт» 26 липня 2022 року до апеляційного суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачці на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 04 квітня 2002 року №118 передано в приватну власність земельну ділянку загальною площею 4,2678 га, розташовану на території Воронівської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 8-10).

01 лютого 2011 року між ТОВ «Білопілля Агросвіт» і ОСОБА_2 було укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки строком на 10 років. Договором визначено, що розмір орендної плати в рік становить 1514 грн 44 коп, що складає 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної в пункті 2.4 цього договору (а.с. 28-30).

29 липня 2011 року вказаний договір був зареєстрований у відділі Держкомзему в Білопільському районі.

09 лютого 2012 року ОСОБА_2 уклала шлюб, у зв`язку з чим їй було присвоєно прізвище ОСОБА_3 (а.с. 9).

31 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Білопілля Агросвіт» із заявою, в якій просила продовжити дію договору оренди землі від 01 лютого 2011 року до 25 років з метою отримання наперед орендної плати за 5 років (а.с. 41).

10 жовтня 2016 року між ТОВ «Білопілля Агросвіт» і ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 5в до договору оренди землі від 01 лютого 2011 року, відповідно до якої договір оренди землі було викладено в новій редакції та погоджено, що договір укладено на 30 років до 31 січня 2041 року. Розмір орендної плати за землю складає 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної в пункті 2.4 цього договору (а.с. 42-44).

09 грудня 2016 року вказану вище додаткову угоду було зареєстровано в установленому законом порядку (а.с. 46).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів на підтвердження своїх доводів. Крім того, суд зазначив, що в позовній заяві ставиться питання лише про розірвання договору оренди землі від 01 лютого 2011 року, а не додаткової угоди № 5в від 10 жовтня 2016 року до цього договору, відповідно до якої договір оренди землі було викладено в новій редакції, при тому, що позивач вважає, що її права порушуються саме додатковою угодою.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом.

Згідно зі ст. 13, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

У частинах 1-3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до приписів ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 3 вказаного Закону державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

На підставі зібраних у справі доказів судом правильно встановлено, що відповідно до п. п. 4.1 договору оренди землі від 01 лютого 2011 року розмір орендної плати в рік становить 1514 грн 44 коп, що складає 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної в пункті 2.4 цього договору. Згідно з п. п. 4.1 додаткової угоди № 5в до договору оренди землі від 10 жовтня 2016 року розмір орендної плати за землю складає 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної в пункті 2.4 цього договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позову та доводів про те, що в додатковій угоді передбачено, що розмір орендної плати обчислюється від розміру грошової оцінки земельної ділянки, замість погодженої сторонами нормативної грошової оцінки, оскільки такі доводи суперечать змісту укладених договорів.

Крім того, зі змісту позовної заяви і апеляційної скарги вбачається, що позивач не погоджується з умовами додаткової угоди № 5в від 10 жовтня 2016 року, відповідно до якої договір оренди землі було викладено в новій редакції, при цьому, заявила позовні вимоги про розірвання договору оренди землі від 01 лютого 2011 року, а не додаткової угоди.

Аргументи апеляційної скарги не є доказами обґрунтованості позовних вимог та підставами розірвання договору оренди землі.

Крім того, доводи апеляційної скарги дублюють доводи позовної заяви, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі судового рішення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 06 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: О. І. Собина

С. С. Ткачук