КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/151/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ «Вердикт Капітал» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Запорізької області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Запорізької області Личуком Т.В. 13.04.2021 року, щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Запорізької області Личуком Т.В. вчинений виконавчий напис, щодо стягнення з позивача заборгованості, що виникла на підставі кредитного договору.

На думку позивача, даний виконавчий напис було вчинено з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки нотаріус не перевірив безспірності заборгованості, строків давності та не взяв до уваги, що перелік документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року в редакції, яка дійсна передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Однак не зважаючи на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було скасовано зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, приватний нотаріус Івано-Франкіського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинив виконавчий напис на не нотаріально завіреному кредитному договорі №41pv-04-08 від 23 квітня 2008 року.

Враховуючи викладене просив такий напис скасувати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Запорізької області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Запорізької області Личуком Тарасом Володимировичем 13.04.2021 року, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 281954,61 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір на загальну суму 908,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що рішення ухвалене з порушеннями норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказують, що законодавством не визначено виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору, щодо заборгованості і ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказує на те, що безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, а нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам.

Зазначають, що вчинення нотаріальних дій нотаріусом регламентується законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

Вказує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису-це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Зазначають, що ототожнення строку давності виконавчого напису зі строком позовної давності є помилковим і з методологічного і з практичного боку. Оскільки, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а у разі вчинення виконавчого напису стягувач звертається не до суду, а до нотаріуса, що відповідно до ст. 18 ЦК України є самостійним способом захисту порушеного права.

Вказує, що положеннями п. З Указу Президента "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" від 10.06.1997 N 503/97) встановлено, що Громадяни, державні органи, підприємства, установи, організації під час здійснення своїх прав і обов`язків повинні застосовувати закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, опубліковані в офіційних друкованих виданнях або одержані у встановленому порядку від органу, який їх видав.

Згідно п. 1 Указу Президента "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" від 10.06.1997 N 503/97, офіційними друкованими виданнями є: газета "Урядовий кур`єр".

Постанова № 1172 була опублікована в газеті Урядовий кур`єр від 10.12.2014 року - № 230.

Положеннями п. 9, 13 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно- правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 31.07.2000 року № 32/5, скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта оформлюється наказом органу державної реєстрації. У преамбулі наказу вказується підпункт пункту 17 Положення, який став підставою для скасування рішення про державну реєстрацію, у розпорядчій частині наказу викладається рішення органу державної реєстрації. Наказ про скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта готується на кожний нормативно-правовий акт окремо.

Нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, виключається з державного реєстру через 15 днів після підписання наказу про скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта, а в разі звернення до Міністра юстиції України із заявою про його перегляд або оскарження рішення про скасування державної реєстрації до Міністерства юстиції України - з дня підтвердження прийнятого рішення Міністром юстиції України або отримання відповідного висновку Міністерства юстиції України.

На сьогоднішній день, Наказ про скасування рішення про державну реєстрацію нормативно- правового акта відсутній. Пункт 2 (розділ 2) Постанови № 1172, на підставі якого було вчинено виконавчий напис не виключений з державного реєстру нормативно-правових актів, а тому ця норма є чинною.

Відтак вказує, що посилання в спірному рішенні судом першої інстанції на те, що пункт 2 (розділ 2), на підставі якого було вчинено виконавчий напис, втратив чинність - є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено.

13.04.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Запорізької області Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 281954,61 грн.

В оспорюваному виконавчому написі, приватний Івано-Франківського міського нотаріального округу Запорізької області Личук Т.В., посилається на ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат; та на п. 2 Переліку за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999 року, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів враховуючи наступне.

Згідно висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 вбачається наступне.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до частин восьмої, одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

У частині п`ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, -через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України).

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Виконання судового рішення про присудження полягає у вчиненні певних дій або в утриманні від певних дій, передбачених судовим рішенням. Наприклад, за судовим рішення про стягнення коштів відповідач повинен сплатити позивачу відповідну суму; за рішенням про припинення дії, яка порушує право, відповідач повинен утриматись від відповідних дій тощо. Водночас інші судові рішення, зокрема рішення про визнання права, про зміну правовідношення, виконанню не підлягають, оскільки такі судові рішення безпосередньо створюють відповідний правовий ефект: призводять до усунення правової невизначеності, змінюють правовідношення.

Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання.

Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду.

Таким чином, вчиняючи 13 квітня 2021 року виконавчий напис № 8048, приватний нотаріус Личук Т.В. неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 8048 такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а отже суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про задоволення позову, оскільки укладений між АТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 кредитний договір № 41pv-04-08 від 23.04.2008 року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем визначених документів. А отже доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, оскільки постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Доводи апеляційної скарги стосовно безспірності заборгованості та строків давності апеляційний суд не приймає до уваги враховуючи наступне.

При звернені до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на не, що нотаріусом не перевірено безспірності заборгованості, строків давності.

Розв`язуючи даний спір суд першої інстанції посилаючись на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.09.19 року №487/10132/14-ц у справі №6-67цс15 та прийшов до висновку, що суд має самостійно визначати, яку вимогу по суті, а не за формою, поставив позивач, і застосував належні норми права, пославшись не те, що принцип, згідно з яким неправильна юридична кваліфікація стороною спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення справи належні приписи юридичних норм і задовольнив позов лише з підстав, що вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений є порушенням вимог ст..87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999 року.

Таким чином доводи апеляційної скарги, щодо законності виконавчого напису нотаріуса і додержання строків давності не приймаються до уваги оскільки не були предметом розгляду та дослідження в суді першої інстанції вимоги позивача, щодо безспірності та строків давності в зв`язку з чим не можуть бути предметом оцінки судом апеляційної інстанції.

А чи мали місце обставини, якими обґрунтовував вимоги позивач, а саме з підстав безспірності та строків давності такі питання судом першої інстанції не вирішувались.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Вказане рішення є законними та обґрунтованими, а тому підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене із додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для їх скасування з мотивів викладених в апеляційній скаргах відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник