Справа № 242/6737/21
Провадження № 2/242/165/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді - Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Клименко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Холостенко Олексій Васильович, до Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу протиправним, його скасування, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Холостенко О. В., звернувся до суду із позовом до Регіональної філії «Донецька залізниці» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання наказу протиправним, його скасування, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працює на посаді помічника машиніста електровоза цеху експлуатації локомотивів в структурному підрозділі «Покровське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця». Наказом відповідача № 940/В-т від 10 грудня 2021 року позивача відсторонено від роботи без збереження заробітної плати в зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують проходження вакцинації від COVID-19 або документу, який підтверджує наявність медичних показань проти такої вакцинації. Даний наказ позивач вважає таким, що грубо порушує його право на працю та супутні соціальні права, гарантовані Конституцією України, оскільки він не відповідає нормам закону, а обов`язок щодо вищевказаного щеплення вважає незаконним. Крім того, позивач зазначив, що надав відповідачу результат ІФА тесту, який засвідчував високий рівень антитіл до корона вірусної інфекції, що є підтвердженням того, що він вже перехворів цією хворобою, проте дану давідку відповідачем було проігноровано.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд скасувати вищевказаний наказ про його відсторонення від роботи, стягнути з відповідача суму середнього заробітку за період з 12 грудня 2021 року по день поновлення на роботі, а також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, надав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає пред`явлений позов безпідставним. Зазначив, що наказ про відсторонення позивача від роботи є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки посада позивача відноситься до переліку професій, щодо яких впроваджено обов`язкове щеплення від коронавірусної інфекції. Щодо надання позивачем довідки про наявність антитіл до вищевказаної хвороби представник відповідача зазначив, що надання даного документу на підтвердження протипоказань до щеплення не передбачено жодним нормативно-правовим актом. Вважає, що право позивача на працю було тимчасово обмежено задля забезпечення суспільних інтересів у сфері охорони здоров`я населення від інфекційних хвороб. Тому підстави для скасування наказу про відсторонення позивача, а відповідно і підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відсутні. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно із копією трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем.

У відповідності до копії наказу №940/В-т від 10 грудня 2021 року позивача відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19/медичного висновку про наявність постійних чи тимчасових протипоказань до вакцинації.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 2-1 КЗпП України визначено, що забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Так, працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 83 від 04 березня 2015 року, віднесені до переліку працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відповідно до наказу МОЗ України № 2153 від 04 жовтня 2021 року.

Разом з тим, згідно з резолюцією Парламентської асамблеї Ради Європи (ПАРЄ) від 27.01.21р. за № 2361 (2021)«Вакцини проти Covid-19: етичні, юридичні та практичні міркування»,та профільним законодавством України, щеплення проти СОVID-19 не є обов`язковим.

Так, зокрема, у даній резолюції ПАРЄ зазначено: «Вакцини проти СОVID-19: етичні, правові і практичні питання»: «Забезпечити, щоб громадяни були проінформовані про те, що вакцинація НЕ є обов`язковою і що ніхто не піддається політичному, соціальному чи іншого тиску з метою зробити собі вакцинацію, якщо вони не хочуть робити це самі» (ст. 7.3.1); «Гарантувати, що ніхто не піддаватиметься дискримінації за те, що він не був вакцинований, через можливі ризики для здоров`я або небажання пройти вакцинацію» (ст.7.3.2).

Окрім того, за змістом ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Таким чином, із системного аналізу даної норми випливає те, що відсторонення працівників в разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень відбувається тільки у порядку, встановленому ЗАКОНОМ, а не підзаконним актом, чи наказом керівника міністерства, підприємства чи організації тощо.

Даний висновок також кореспондується з тим, що , відповідно пункту 2статті 116 Конституції України, відповідно до якої Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянами. Втім цей орган не наділений повноваженнями ухвалювати нормативно-правові акти, спрямовані на звуження або обмеження цих прав.

Крім того, суду не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що роботодавцем при відстороненні позивача від роботи у зв`язку із відсутністю у нього щеплення проти COVID-19 дотримано вимог ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в частині отримання письмового лікарського підтвердження про відмову від обов`язкового профілактичного щеплення чи акту, складеного у присутності свідків, в разі відмови дати таке підтвердження, а також вимог ч.2ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» щодо недопуску позивача до роботи саме на підставі подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби.

В той же час відповідач прийняв оскаржуваний наказ про відсторонення на підставі одного лише повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, яке саме по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує юридичного факту відмови чи ухилення позивача від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання ним медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.

Враховуючи викладене, прийняття відповідачем оскаржуваного наказу лише на підставі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, є порушенням законного права позивача на працю.

Крім того, згідно зі ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до змісту ст.8 Закону України «Про захист персональних даних», особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними.

Згідно зі ст.39-1 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні.

Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта.

Як зазначено в спірному наказі позивача підставою про відсторонення є повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від 30 листопада 2021 року.

За змістом значеного повідомлення відповідач під загрозою відсторонення позивача від роботи без збереження оплати праці, тобто в примусовому порядку, вимагає від позивача надання персональної медичної інформації у вигляді документу, який підтверджує наявність щеплення від СОVID-19, або протипоказань до його застосування, що в сенсі вищезазначених норм Закону є неправомірним і не може бути підставою для відсторонення від роботи здорової людини.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що наказ відповідача є таким, що прийнятий в порушення вимог чинного законодавства України, а відтак є таким, що підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного, як зазначає позивач, період з 12 грудня 2021 року по день ухвалення рішення суду, тобто до 27 лютого 2022 року, є періодом незаконного відсторонення позивача від роботи.

В судовому засіданні встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості про середньоденну заробітну плату позивача за вказаний період. Будь-яких клопотань про витребування зазначеної інформації до суду не надходила, а суд у відповідності до ч. 2 ст. 13 ЦПК України не зобов`язаний збирати докази у цивільних справах, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вказаний період слід взяти розмір мінімальної заробітної плати, встановлений Законами України «Про Державний бюджет на 2021 рік» та «Про Державний бюджет України на 2022 рік», тобто 6 500,00 грн.

Так, у грудні 2021 року за період з 12 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року кількість робочих днів становила 14 днів, період з січня 2022 року по червень 2022 року складають повні робочі місяці, за період з 01 липня 2022 року по день ухвалення рішення суду 27 липня 2022 року кількість робочих днів становить 19 днів.

Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача становить 49 017,31 грн. , із розрахунку:

4136,36 грн. ( за 14 днів грудня) + 39 000,00 грн. (6 500,00 грн. *6 повних місяців)+5 880,95 ( за 19 робочих днів липня).

Дана сума вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Крім того, частина 1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26 січня 2022 року позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову.

Так, даним рішенням задоволено одну вимогу нематеріального характеру та одну вимогу майнового характеру.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позову немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на дату подання позову становило 908,00 грн.

Крім того, згідно з вимогами, встановленими в ст.. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позову майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що також на час подання даного позову становило 908,00 грн.

Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1 816,00 грн. ( із розрахунку 908,00 грн.+908,00 грн.)

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача очікуваних витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

Вирішуючи дане питання, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2021 року між адвокатом Холостенком О. В. та позивачем укладений договір про надання правової допомоги.

Так, за змістом п. 4.1 даного договору розмір і порядок оплати гонорару адвокату визначається угодою сторін у фіксованій сумі і визначається у додатковій угоді до даного договору, яка є невід`ємною його частиною.

У відповідності до п. 1 Додаткової угоди № 1 до вищевказаного договору гонорар адвокату визначається у розмірі 30 000,00 грн., але не більше визначеного розміру за рішенням суду.

За п. 2 даної Додаткової угоди оплата гонорару здійснюється клієнтом після набрання рішенням суду чинності.

У відповідності до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, за вимогами, встановленими в ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд звертає увагу, що жодних вищевказаних вимог ЦПК України позивачем та його представником виконано не було, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують виконання певних робіт, що стосуються надання правничої допомоги адвокатом, переліку цих робіт, а також часу, витраченого на їх виконання, та їх вартості.

За вказаних умов суд позбавлений можливості з`ясувати, в якому обсязі була надана юридична допомоги, та чи є такі затрати розумними та співмірними з тими, що вказані в договорі про надання правової допомоги.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, зо заявлені витрати на правничу допомогу стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Холостенко Олексій Васильович, до Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу протиправним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Скасувати наказ структурного підрозділу «Покровське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 940/В-т від 10 грудня 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи.

Стягнути з Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 грудня 2021 року по 27 липня 2022 року в сумі 49 017 ( сорок дев`ять тисяч сімнадцять) грн. 31 коп.

Сума вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 1 816 ( одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Регіональна філія «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», , Донецька область, м. Лиман, вул.. Привокзальна, 22.

Суддя Н.О. Хацько