Справа №682/178/22
Провадження №2/682/392/2022
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

25 липня 2022 р. м. Славута

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді - Матвєєвої Н.В. ,

з участю секретарки судових засідань - Дубовка Г.Ю. ,

позивача - ОСОБА_1 , її представника -адвоката Волкова С.В.

в ході розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Ганнопільської сільської ради про визнання протиправним розпорядження про відсторонення від роботи, зобов`язання допустити до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання протиправним розпорядження про відсторонення від роботи, зобов`язання допустити до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

В своїй заяві від 05.07.2022 року позивачка зазначила, що відмовляється від позову, у зв`язку з вирішенням спору в добровільному порядку та просила суд закрити провадження у справі та стягнути витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5500 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Ганнопільської сільської ради, посилаючись на те, що 17.01.2022 року між нею та адвокатським бюро "Волков та партнери" укладено договір про надання правничої допомоги у справі про визнання протиправним та скасування розпорядження Ганнопільської сільської ради від 11.01.2022 р. № 3/2022-р/к, зобов`язання допустити позивачку до роботи та стягнення середнього заробітку. Згідно п.4.1 Договору вартість правничої допомоги становить 5 500 грн., розмір винагороди за надання правової допомоги визначеної у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, який позивачкою оплачений.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заяву, посилаючись на обставини викладені в ній, додавши, що при стягненні витрат на правничу допомогу слід врахувати перелік наданих послуг, вказаних в акті виконаних робіт від 15.02.2022 та від 05.07.2022 року.

Представник Ганнопільської сільської ради у поданій заяві заперечував проти стягнення з Ганнопільської сільської ради витрат на правничу допомогу в сумі 5 500 грн., зазначивши, що їх розмір є завищеним та необґрунтованим, такі видатки не передбачені у бюджеті Ганнопільської сільської ради на 2022 рік, в судове засідання представник не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Судом позивачці та її представнику роз`яснені наслідки прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі, передбачені ст. 255 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши заяву та письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) відсутній предмет спору;

3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом;

5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом;

6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу;

7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Враховуючи те, що відмова від позову не суперечить закону, не порушує прав та інтересів третіх осіб, у суду є підстави прийняти відмову позивачки від позову у зв`язку з добровільним вирішенням спору в частині всіх позовних вимог та закрити провадження у справі на підставі ст.255 ч.1 п. 4 ЦПК України.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ст.142 ч.3 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинним цивільно-процесуальним законодавством визначено критерії, які потрібно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Дослідивши докази надані позивачкою та представником на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката, суд враховує, що вартість правничої допомоги відповідно до п.4.1 Договору, укладеного між позивачкою та її представником є фіксованою та становить 5 500 грн., в актах виконаних робіт зазначено перелік наданих адвокатом Волковим С.В. послуг, зокрема складання позовної заяви, ознайомлення з розпорядженням Ганнопільської сільської ради та узгодження з клієнтом правової позиції у справі, складення заяви про стягнення судових витрат, представництво в суді та підготовка апеляційної скарги на ухвалу суду. Проте виходячи з того, що позовна заява складена в категорії справ, які є малозначними, справа не є складною, спір по суті вирішений добровільно після подачі позову до суду, позивачка відмовилася від позову та просила закрити провадження у справі, представництво інтересів позивачки здійснювалося в двох судових засіданнях незначною тривалістю, спір по суті судом не розглядався, а вирішувалося питання про залишення позову без розгляду, та прийняття відмови від позову, стороною у справі - відповідачем є Ганнопільська сільська рада, яка фінансується за рахунок бюджетних асигнувань, тому суд вважає, обґрунтованим та доведеним розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги як таких, що були фактичними і неминучими, в сумі 1500 грн.

Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу на підставі ч.3 ст. 142 ЦПК України, частково в сумі 1500 грн.

Керуючись ст. 44, 133, 137, 141, 142, 255 ч.1 п.4, 353 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до Ганнопільської сільської ради про визнання протиправним розпорядження, зобов`язання допустити до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Провадження у справі № 682/178/22 за позовом ОСОБА_1 до Ганнопільської сільської ради про визнання протиправним розпорядження, зобов`язання допустити до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, закрити на підставі ч.1 п.4 ст.255 ЦПК України у зв`язку з відмовою від позову.

Стягнути з Ганнопільської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області ( ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Головуючий суддя Н.В. Матвєєва