Справа № 308/6982/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання Матіко Я.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Маркусь М.І.,

неповнолітньої особи ОСОБА_3 ,

та психолога ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про зміну/визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

В СТ А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із вищезазначеною позовною заявою, яку мотивує тим, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.12.2014 р., у справі №308/14516/14-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Цим самим рішенням суд ухвалив їх спільну дитину - ОСОБА_3 залишити проживати разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

Однак позивач зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 протягом тривалого часу та станом на сьогоднішній день проживає за кордоном, а саме на території Чеської Республіки, у зв`язку з чим його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає з ним на протязі чотирьох років та перебуває в нього на утриманні, вихованні, він забезпечує її всім необхідним для її виховування, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створює належні умови для розвитку її природних здібностей та сам особисто і самостійно готує її до самостійного життя та праці.

Зазначені обставини підтверджує долученими до матеріалів справи висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 16.06.2022 року за №255/23/02-14 та договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 26.05.2022 року, що зареєстрований в реєстрі за №909.

Також у заявленому ним позові зазначає, що ним створюються умови для гармонійного розвитку дитини відповідно до її вікових потреб, що сприяє її всебічному розвитку та відповідає найкращим інтересам дитини. На утриманні в нього інших осіб не має, а тому вважає, що має достатньо можливостей для виховання та будь якого забезпечення його дитини ОСОБА_3 .

За таких обставин, позивач просить суд, з урахуванням заяви про зміну (уточнення) предмету спору, змінити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом залишення/визначення місця її проживання разом з батьком - ОСОБА_1 .

07.07.2022 року, представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Маркусь М.І. подано відзив на позовну заяву, в якому останній підтвердив позицію позивача в частині вимог та зазначив про добровільне укладення між відповідачкою та позивачем договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 26.05.2022 року, що зареєстрований в реєстрі за №909, а також підтвердив обставини наведені в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задоволити. Повідомив, що мати дитини тривалий час проживає за кордоном. Його донька ОСОБА_3 проживає разом з ним більше чотирьох років та повністю перебуває на його утриманні.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Маркусь М.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив їх задоволити. Повідомив, що його довірителька ОСОБА_2 проживає за кордоном та влаштовує своє особисте життя.

Представник органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому Шатров В., в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Підтримав позовні вимоги позивача в межах висновку Органу опіки та піклування, копію якого долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні, за участю кваліфікованого психолога ОСОБА_4 , було заслухано пояснення неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на момент отримання пояснень має повних 14 років та вправі самостійно висловлюватись стосовно предмету спору. Рада Вівіен підтвердила суду обставини проживання протягом тривалого часу з батьком, що є позивачем по справі, зазначила про бажання продовжити проживання разом з батьком, про належне по відношенню до неї ставлення та забезпечення їй умов для розвитку, навчання, в тому числі для спілкування з близькими, родичами, відповідачкою.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до наступного висновку.

Так, в судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.12.2014 р., у справі №308/14516/14-ц, задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Цим самим рішенням суд ухвалив спільну дитину сторін - ОСОБА_3 залишити проживати разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

Встановлено, що мати неповнолітньої ОСОБА_7 протягом тривалого часу та станом на сьогоднішній день проживає за кордоном, а саме на території Чеської Республіки, у зв`язку з чим їх спільна з ОСОБА_1 донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає з батьком на протязі чотирьох років та перебуває в нього на утриманні, вихованні, позивач забезпечує її всім необхідним для її виховування, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створює належні умови для розвитку її природних здібностей та особисто і самостійно готує її до самостійного життя та праці, що підтверджується також долученим до матеріалів справи висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 16.06.2022 року за №255/23/02-14, яким даний профільний орган визначив доцільним визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою його місця проживання.

Окрім того, як встановлено судом, сторонами у справі укладено нотаріально засвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 26.05.2022 року, що зареєстрований в реєстрі за №909, в якому сторони у справі дійшли взаємної згоди, що батько самостійно виховуватиме дитину, а місце проживання дитини є місцем проживання її батька.

Крім цього необхідно зазначити, що в матеріалах справи наявне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2014 року, по справі №308/14516/14-ц, яким при розірванні шлюбу між позивачем та відповідачкою у справі малолітню на той час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Відтак, звернення до суду з даним позовом відповідає принципам цивільно-процесуального закону та правом сторони в даному випадку на вирішення спору шляхом зміни місця проживання дитини, з огляду на зміну фактичних обставин у даних правовідносинах.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ?від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

При цьому суд зауважує, що відповідачка ОСОБА_2 не обмежена у можливості реалізації належного їй права на спілкування із донькою, вирішивши питання про встановлення порядку участі батька у її вихованні.

Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини та визначення місця проживання її з батьком не впливатиме на взаємовідносини матері з донькою, оскільки таке визначення місця проживання дитини, не позбавляє матір батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини.

В даному випадку суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 16.06.2022 року за №255/23/02-14, як належний доказ по справі.

Водночас матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та її розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан їі розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Згідно з положенням ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її.

Отже необхідно зазначити про першочергове врахування думки та позиції дитини в даній справі ОСОБА_3 , згідно якої остання виявила бажання проживати саме з батьком.

Закріплене вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.

Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

З огляду на вищенаведені фактичні обставини справи та з урахуванням позиції сторін, суд приходить до висновку, що уточнена позовна заява ґрунтується на вимогах закону, є обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки належить стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 496, 20 грн. судового збору.

В порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, слід повернути ОСОБА_5 з державного бюджету, п`ятдесят відсотків сплаченого, згідно квитанції № 3503-97-27-2623-7270 від 28.06.2022 року, судового збору, що становить 496,20 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 19, 141, 160 СК України, ст.ст. 2, 13, 82, 141-142, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, ЗУ «Про охорону дитинства» суд,-

В И Р І Ш И В :

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 задоволити.

Змінити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , шляхом визначення місця її проживання разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , сплачений останнім судовий збір в розмірі 496,20 грн.

В порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, повернути ОСОБА_1 з державного бюджету, п`ятдесят відсотків сплаченого, згідно квитанції № 3503-97-27-2623-7270 від 28.06.2022 року, судового збору, що становить 496,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 21.07.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк