ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Євтодій К.С

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи,в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 18 квітня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що, працюючи на підприємстві відповідача, його здоров`ю була заподіяна значна шкода від якої він переносив, переносить та буде переносити великі фізичні та моральні страждання, а причиною цього стало вплив на його організм шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на його робочому місці.

Весь свій трудовий стаж, а саме з 20.02.1987р. по 13.11.2020р., він працював машиністом локомотиву та машиністом тепловозу на ПРАТ «ЦГЗК».

13.11.2020р. був звільнений за станом здоров`я за п.2 ст.40 КЗпП України. На підприємстві відповідача він відпрацював більше 30 років.

Уже досить довгий час він переносить моральні страждання та переживання, а причиною того, є те, що на протязі своєї роботи у відповідача він отримував ушкодження свого здоров`я від чого й переносить вказані страждання.

Пройшовши обстеження висновком лікарів лікувально-експертною комісією від 2021р. йому були встановлені професійні захворювання:

- Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації:синдром церебрально периферичної ангіодистоті, ускладнений дисциркулярною енцефалопатією, синдром полірадикулоневропатії з вираженим статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях;

- Хронічне обструктивне захворювання легенів першої стадії ст.. (пиловий бронхіт першої ст.,емфізема легенів, ЛН першого ст.

У зв`язку із появою професійних захворювань в нього змінився рівень життя: порушений був його звичний спосіб життя, вінг змушений був в останні роки перед встановленням йому профзахворювань лікуватися; неможливість працювати за своєю професією, через стан здоров`я; переживання за стан свого здоров`я.

Кожен рік по декілька разів він лікувався в клініках та інститутах, щоб повернути собі своє здоров`я, але всі спроби були майже безрезультатними, тож з часом обласна МСЕК йому первинно та безстроково 23.11.2021р. встановила 65% втрати моєї працездатності за такими захворюваннями як: вібраційна хвороба (50%) та хронічний бронхіт (15%). Також було встановлено 3 групу інвалідності. Вказаний відсоток та групу інвалідності йому було встановлено на безстроковий термін, що свідчить про його поганий стан здоров`я.

Професійні захворювання спричиняють йому і фізичні страждання: постійний біль і скутість рухів в хребті, переважно грудній та попереково-крижовій частині з віддачею в ліву ногу; судоми в м`язах ніг і грудної клітини; оніміння в стопах; судоми в пальцях рук при напрузі; слабкість в кистях; запаморочення при зміні положення тулуба; загальна слабкість; задишка при незначному фізичному навантаженні; періодичний кашель. У зв`язку із отриманим професійним захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 300 000 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Центральний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовій збір в розмірі 2000 (дві тисяча двісті) гривень.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, необґрунтованість судового рішення, просить його змінити, збільшивши розмір моральної шкоди на його користь до заявлених у позові вимог, тобто до 300 000 грн.

При цьому, позивач зазначає, що судом не в повній мірі враховано, що через отримані на підприємстві відповідача професійні захворювання йому спричинена шкода здоров`ю, що призвело до негативних наслідків морального характеру, оскільки був порушений його звичний спосіб життя, він змушений багато часу лікуватися, не може працювати через стан здоров`я та незважаючи на тривале лікування, висновком МСЕК йому у 2021 році первинно та безстроково встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 50% по вібраційній хворобі та 15% ХОЗЛ та третю групу інвалідності також безстроково, що свідчить про те, що його стан здоров`я не піддається лікуванню, тому вважає, що наведені ним доводи є безумовною підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ПРАТ «ЦГЗК», посилаючись на незаконність судового рішення, просить зупинити розгляд справи до перемоги України та змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши, стягнутий судом розмір моральної шкоди до 140 000 грн.

Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом до стягнення з відповідача на користь позивача є безпідставно завищеним, виходячи з аналізу судової практики по аналогічним справам з урахуванням втрати професійної працездатності в розмірі 65%, де суми моральної шкоди становлять до 140 000 грн., а не 200 000 грн., як стягнуто судом.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на об`єктивну неможливість абсолютного усунення шкідливих факторів, враховуючи специфіку технологічного процесу. Також судом не враховано, що умови праці позивача не спотворювались відповідачем, а є наслідком розроблення проекту видобутку руди державними проектними органами, а ПРАТ «ЦГЗК», як роботодавець виконав усі покладені на нього чинним законодавством України обов`язку щодо забезпечення належних умов праці, а позивач самостійно на власний розсуд обрав місце роботи в шкідливих умовах праці, яка забезпечувала позивачеві не тільки достойну оплату праці в значно підвищеному розмірі, порівняно з особами, які працюють в нормальних умовах праці, а й право на зменшення пенсійного віку та отримання пенсії за віком на пільгових умовах в значно вищому розмірі ніж працівники, які зайняті на роботах з нормальними умовами праці.

Також відповідач вважає, що суд першої інстанції не врахував зміни до податкового законодавства, які набули чинності з 23 травня 2020 року згідно із законом України №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», звільнивши ОСОБА_1 від сплати обов`язкових податків і зборів.

В апеляційній скарзі відповідач також просив призупинити розгляд даної справи до Перемоги України.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не подано.

Колегія суддів відхиляє клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про призупинення розгляду справи через введення воєнного стану на території України, оскільки відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених Радою суддів України 02 березня 2022 року, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні, яка на день розгляду даної справи.

На день розгляду даної справи на території Дніпропетровської області не ведеться активних бойових дій, що свідчить про те, що поточна обстановка в Дніпропетровській області є стабільною, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану.

Нормами статті 252 ЦПК України визначено право суду зупинити провадження у справі та у п.п.1-10 ч.1 зазначені випадки коли суд за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи може зупинити провадження у справі, підстави ж зазначені відповідачем в апеляційній скарзі щодо зупинення розгляду справи до Перемоги України, колегія суддів вважає необґрунтованими, такими, що не можуть бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті, тому клопотання сторони відповідача про призупинення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг сторін, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає частковому задоволенню, тоді, як апеляційна скарга сторони відповідача не може бути задоволена, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 20.02.1987р. по 13.11.2020р. машиністом локомотиву та машиністом тепловозу на ПРАТ «ЦГЗК». 13.11.2020р. був звільнений за станом здоров`я по п. 2 ст. 40 КЗпП України, щро підтверджується копією трудової книжки.

Позивачу 02.10.2021 року Висновком ЛЕК Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини м. Кривого Рогу № 1770, встановлено професійне захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально- периферичної ангіодистоті, ускладнений дисциркулярною енцефалопатією, синдром полірадикулоневропатії з вираженим статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легенів першої стадії стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група А. ЛН першого-другого ступеня.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.10.2021 року встановлено обставини виникнення професійного захворювання, зокрема працюючи у цеху зовнішнього залізничного транспорту машиніста тепловоза, керував тепловозом при перевезенні готової продукції обкотишів, утримував тепловоз у справному стані, в кабіні машиніста тепловоза спостерігав за станом рухомого складу, колії, положенням стрілок. При цьому, під час руху тепловоза, із-за конструктивних недоліків тепловоза, підпадав під вплив підвищеного рівня загальної вібрації, яка утворюється роботою дизель-генераторного обладнання тепловоза. Внаслідок недосконалості технології навантаження готової продукції обкотишів у вагоні на відкритому складі обкотишів "Погрузочная-2", підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

Причиною виникнення професійного захворювання стало: вібрація загальна - транспортно-технологічна, еквівалентний рівень віброприскорення 60 (при гранично допустимому 59 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99); пил переважно фіброгенної дії: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SіО2) від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 1,6 рази перевищує ГДК (3,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 згідно вимог ГОСТ 12.1.005-88 "Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны". Відповідно до п. 20 Акту розслідування професійного захворювання від 28.10.2021 року встановлено, що враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 17 років 01 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо.

Висновком МСЕК від 23.11.2021 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 50% - вібраційна хвороба, 15 % - ХОЗЛ у зв`язку з професійним захворюванням з 15.11.2021 року безстроково з встановленням третьої групи інвалідності.

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, тому роботодавецьПРАТ «ЦГЗК» зобов`язаний відшкодувати спричинену позивачу втратою здоров`я моральну шкоду,правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 173, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується із доводами відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди та, при цьому частково погоджується з доводами ОСОБА_1 щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як визначеноо в п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним під час роботи на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.

Доводи відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійних захворювань, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань та з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 65%, отриманням третьої групи інвалідності - безстроково, період роботи у відповідача на протязі майже 33 років в умовах впливу шкідливих факторів визначив до стягнення розмір компенсації моральної шкоди у сумі 200 000 грн.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок отриманих двох професійних захворювань позивач первинно та безстроково з 15.11.2021 року втратив 65% професійної працездатності з встановленням третьої групи інвалідності також безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивача у майбутньому, незважаючи на чисельні курси лікування, враховуючи стаж роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці, 17 років 1 місяць, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити цей розмір з 200 000 грн. до 280 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди буде 280 000 грн.

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, з 2000 грн. до 2800 грн., що становить 1% від суми задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року в частині розміру моральної шкоди і судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь позивача ОСОБА_1 з 200 000 (двохсот тисяч гривень) грн. до 280 000 (двохсот вісімдесяти тисяч гривень) грн., відповідно збільшивши розмір судового збору з 2000 грн. до 2800 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 21 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: