КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5355/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Моторіної В.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року про відмову у відкритті провадження, постановлену суддею Сенько М.Ф. у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту неправдивості поширеної інформації та її спростування,

У С Т А Н О В И Л А :

11.10.2021 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_2 про встановлення факту неправдивості поширеної інформації та її спростування,.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року відмовлено у відкритті провадження у зазначеній справі з тих підстав, що заява не підлягає розгляду у порядку окремого провадження.

Не погодившись з ухвалою суду, 14.01.2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що ухвала є незаконною, ухваленою з порушенням норм законодавства та неповним з`ясування обставин справи, зокрема зазначав, відповідно до звітів за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок, на яких розміщені публікації, відомості про реєстр антів доменних імен скриті, із змісту публікацій та веб-сайтів авторів публікацій чи власників веб-сайтів встановити неможливо, бо інформація не зазначена. Оскільки поширення недостовірної інформації щодо заявника мало місце в мережі інтернет особами, які неможливо ідентифікувати, необхідно встановити факт недостовірності цієї інформації та спростувати її, оскільки спростування такої інформації в інший спосіб є неможливим.

До суду апеляційної інстанції заявник не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

На підставі ст..372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності заявника, оскільки він про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і

обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції керувався частиною 4 статті 315 ЦПК України та виходив з того, що із обставин заяви убачається спір про право.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1ст.315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Із матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту неправдивості поширеної інформації та її спростування, посилаючись на те, що встановити автора та особу, яка поширила недостовірну інформацію відносно ОСОБА_2 на веб-сайтах є неможливим, саме тому останній звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення на підставі п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом частини 4 статті 277 ЦК України якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

При цьому, заявник у своїй заяві зазначив про неможливість встановлення та ідентифікування осіб, які поширювали таку інформацію

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Відповідно до п. 13 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 надано роз`яснення, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК.

У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов`язані з її спростуванням. Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома.

Відповідно до абз. 2 пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Уповноваженою організацією на здійснення функцій з проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачею експертних висновків, а також видачі довідок з відомостями про власників веб-сайтів / реєстрантів доменних імен або інформацією про їх встановлення с ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет».

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про відмову у відкритті провадження по справі не звернув уваги на посилання заявника на те, що власників веб-сайтів, на яких було поширено недостовірну інформацію відносно заявника встановити неможливо, що підтверджується відповідними звітами досліджень змісту веб-сторінок від 26.04.2021 року та 27.05.2021 року, які були долучені до заяви.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, в порушення норм матеріального права прийшов до невірного висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі зазаявою ОСОБА_2 про встановлення факту неправдивості поширеної інформації та її спростування., у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 07 липня 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: