СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/3792/22
ун. № 759/7986/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., перевіривши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Фармація" про визнання наказу про призупинення дії трудового договору недійсним, призначення реституції внаслідок недійсності правочину, призначення нарахування страхового стажу, виплату суми заборгованості по заробітній платі та всім скукпним нарахуванням,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2022 р. до суду надійшов вказаний позов.

Вивчивши матеріали, які знаходяться в даному провадженні, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню без руху для усунення недоліків із наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як на підставу для звільнення від сплати судового збору, позивач посилається на п.1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

За змістом цієї норми Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже за вимогами, які випливають із трудових відносин, позивачі не звільняються від сплати судового збору за винятком двох категорій справ: за вимогами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Призупинення дії договору по своїй суті є лише призупиненням виконання працівником своїх трудових обов`язків з відповідними наслідками по оплаті праці та інших трудових гарантій, а не звільнення з роботи, що мало б наслідком вирішення питання про поновлення на роботі такого працівника.

Відтак, поняття призупинення трудового договору не є тотожним поняттю звільнення з роботи, тому вимога про скасування наказу про призупиненян трудового договоур повинна бути оплачена судовим збором на загальних підставах, якщо позивач не має інших, передбачених ст. 5 Закону України "Про судовий збір", пільг.

З вимог позову вбачається, що позивач об`єднав кілька позовних вимог немайнового та майнового характеру: 1) про визнання наказу про призупинення дії трудового договору недійсним; 2)призначення реституції внаслідок недійсності правочину; 3) призначення нарахування страхового стажу; 4) виплату суми заборгованості по заробітній платі та всім сукукпним нарахуванням.

Згідно з п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» сума судового збору за позовною вимогою немайнового характеру, яка подана фізичною особою, має становити 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становить 2481 гривні, у зв`язку з чим по вказаній справі розмір судового збору за кожною із позовних вимог немайнового характеру становить 992,40 грн.

Таким чином позивачу за вимогами немайнового характеру сплатити судовий збір в розмірі 2977,20 грн. (992,40 х3).

Крім того, подана позовна заява не відповідає вимогам вказаних вище статей, а саме:- у позові не зазначено суму заборгованості по заробітній платі та всім скукпним нарахуванням, що також унеможливлює визначення розміру судового збору, що підлягає сплаті при подачі позову. Та в цій частині вимог майнового характеру, не зазначено цінц позову.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі N 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, вимога позивача про стягненя суми заборгованості по заробітній платі та всім скукпним нарахуванням за час призупинення дії трудового договору (вимушеного прогулу) не являється вимогою про стягнення заробітної плати, а отже на неї не поширюються положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно п.п. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з цим суд враховує, що на момент пред`явлення даного позову встановити точну його ціну неможливо, оскільки середній заробіток стягується з дня відсторонення по дату ухвалення судового рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне попередньо визначити розмір судового збору, що підлягає сплаті позивачем за позовну вимогу про стягнення суми заборгованості по заробітній платі та всім сукупним нарахуванням за час призупинення дії трудового договору за мінімальною ставкою передбаченою п.п. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, судовий збір, що підлягає сплаті за подання цієї вимоги становить 992 грн. 40 коп.

Таким чином позивачу за вимогами немайнового характеру сплатити судовий збір в розмірі 2977,20 грн. (992,40 х 3), та за вимогами майнового характеру сплатити судовий збір в розмірі 992,40 грн, а всього разом 3969,60 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, заявникам необхідно надати докази сплати судового збору в розмірі 3969,60 грн., який підлягає сплаті за наступними реквізитами: тримувач коштів: УК у Святош.р-ні/Святош.р-н; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37962074; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UA6026009; код класифікації доходів бюджету 22030101 згідно до вимог Закону України «Про судовий збір» та надати докази, що підтверджують кожну обставину, якими позивач обґрунтовує свої вимоги або наявність підстав для звільнення від доказування.

Реквізити для сплати судового збору зазначені також в електронній формі за адресою: https://sv.ki.court.gov.ua/sud2608/gromadyanam/tax/.

Зазначені недоліки позовної заяви повинно бути усунено шляхом подання до суду доказу сплати судового збору.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В порушення зазначеного позивачем подані до суду документи не засвідчені жодним чином та не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

В порушення зазначеного позивачем подано до суду позовну заяву, яка не підписана позивачем, а також не заначено дату її подання.

Оскільки, без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, суддя вважає за необхідне заяву залишити без руху та надати заявникам строк для усунення зазначених недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що заяву необхідно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків протягом 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 293, 294 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Фармація" про визнання наказу про призупинення дії трудового договору недійсним, призначення реституції внаслідок недійсності правочину, призначення нарахування страхового стажу, виплату суми заборгованості по заробітній платі та всім скукпним нарахуванням, - залишити без руху.

Надати заявникам строк для усунення недоліків терміном у 10 днів з моменту отримання копії ухвали суду.

У разі невиконання вимог ухвали суду в зазначений строк заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя: Бабич Н.Д.