КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/801/22
Провадження № 2/552/984/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.07.2022 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючий суддя Кузіна Ж.В.

секретаря судового засідання Мовчан В.О.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання посилаючись на те, що відповідач за адресою АДРЕСА_1 користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді опалення та гарячого водопостачання, а тому зобов`язана оплачувати отримані послуги. У зв`язку з невиконання покладених зобов`язань, за період з 01 грудня 2016 року по 01 жовтня 2021 року утворилась заборгованість у сумі 33 376 грн. 02 коп. Просили стягнути суму заборгованості та понесені судові витрати по справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04 липня 2022 року позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції та 3 % річних залишені без розгляду.

В судове засідання представник позивача ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно віздиву просила відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на те, що з середини 2015 року вона не проживала за вищевказаною адресою, ніяких послуг від позивача не отримувала. Крім того від позивача ніяких пропозицій щодо укладення договору або рахунків на оплату не отримувала.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 05 серпня 2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В., відповідач ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 , користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відповідно до „Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення , затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року.

Відповідно до ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

В зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не оплачує послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 грудня 2016 року по 01 жовтня 2021 року у розмірі 33 376 грн. 02 коп. Відповідачем частково проводилась оплата отриманих послуг, проте не за кожний місяць та не у повному обсязі, що підтверджується наданим суду розрахунку.

Судом не можуть бути прийняті до уваги заперечення відповідача щодо невизнання позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно норм ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Отже, за правилами ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, посилання відповідача щодо проживання її в іншому житловому приміщенню, не звільняє останню від зобов`язання утримувати належне їй на праві власності нерухоме майно.

Нормами статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач, серед іншого, зобов`язаний також: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України, норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Наведена правова позиція підтверджена сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі №201/9729/18).

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не доведено належними доказами не отримання наданих послуг позивачем, чи надання таких послуг неналежної якості.

Що стосується посилання відповідача на відсутність виду діяльності позивача щодо надання послуг з теплопостачання, то згідно Статуту основними напрямками діяльності підприємства є , серед іншого: забезпечення тепловою енергією на опалення та підігрів води житлового фонду, комунально-побутових та інших об`єктів.

Також відповідач посилається на підстави застосування строку позовної давності, проте як зазначено в розрахунку заборгованості позивачем сплачувалось : у березні 2018 року 8 000 грн., у липні 2018 року 348,18 грн., у серпні 2018 року 5 300 грн., у жовтні 2018 року 1 000 грн., у червні 2019 року 3 000 грн., у серпні 2019 року 1 164, 72 грн., у жовтні 2019 року 2 000 грн., у червні 2020 року 1 000 грн., у серпня 2020 року відповідачем сплачено 127 грн. 40 коп.. Дані платежі перевищують суми нарахованої оплати за відповідний місяць, а тому свідчать про визнання відповідачем заборгованості , отже в цій частині заперечення відповідача є неприйнятними.

Щодо інших доводів відповідача, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.»

На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги у розмірі 33 376 грн. 02 коп..

Крім заборгованості, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2481 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10,12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.12.2016 року по 01.10.2021 року з в сумі 33 376 грн. 02 коп., судові витрати у розмірі 2481 грн. 00 коп., а всього 35 857 грн. 02 коп. (тридцять п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят сім гривень дві копійки).

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства Полтаватеплоенерго (місце знаходження: м. Полтава вул.. Комарова 2а, ідентифікаційний код в )

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Головуючий Ж.В.Кузіна