Справа № 296/589/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2022 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирськлої області
у складі головуючого судді Кононихіної Н.Ю.
за участю секретаря Корнєйчук О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Олевськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Зарицький Максим Аркадійович до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню та стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -
У С Т А Н О В И В:
Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.
В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Суд, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст. ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачів.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.
25.05.2022 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 14.06.2022 року. Направлено відповідачеві та третім особам копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
14.06.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті о 10 год. 05 хв. на 11.07.2022 року.
Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини .
Відповідно до ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Підставою для звернення позивача з відповідним позов стало те, що:
Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі - Порядок).
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів (підпункт 1.1 пункту 1 Глави 16 розділу II Порядку).
Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису (підпункт 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувана (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця (пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку).
Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (пп. 3.1 п. З Глави 16 розділу II Порядку).
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (пп. 3.2 п. З Глави 16 розділу II Порядку).
У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису (підпункт 7.1. пункту 7 Глави 16 розділу II Порядку).
Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №137/1666/16-ц).
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, які самі по собі не свідчать про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду від 13.10.2021 року у справі №554/6777/17-ц).
Разом з тим, згідно з ч.3 ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.
Нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України та/або не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дії (п.п.1-2 ч.1 ст.47 Закону).
Відповідно до ч.І ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно п.1 ч.І ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Отже, у договірних зобов`язаннях заміна сторони зобов`язання відбувається шляхом укладення окремого договору (правочину). У свою чергу, цей договір по суті є договором про внесення змін до основного договору, а відтак є невід`ємною його частиною. Саме основний договір і договір про внесення змін у сукупності складають єдиний цілісний договір, який дає змогу реалізовувати права за ним, у тому числі, звернутися до нотаріуса для вирішення питання вчинення виконавчого напису.
Слід наголосити, що цивільне законодавство України передбачає певні гарантії прав боржника при заміні кредитора у зобов`язанні, зокрема, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. (ч.2 ст.517 ЦК України).
У свою чергу приватні нотаріуси не перевірили вищенаведених обставин та всупереч п.2 ч.І ст.1 ЗУ «Про нотаріат» не відмовили цим відповідачам у вчиненні нотаріальної дії.
Відповідно до цього пункту 2 (розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин»), для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.
Такий розділ було включено до зазначеного Переліку на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від
Резолютивна частина цієї постанови опублікована в Офіційному віснику України від
Наведена постанова апеляційного суду, відповідно до п.4 ст.254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови), набрала законної сили з моменту її проголошення, тобто з 22.02.2017 року.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до ч.2 ст.265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Зазначені норми законодавства були проігноровані нотаріусами, незважаючи навіть на те, що Міністерство юстиції України, якому вони підпорядковані, у своєму листі від 25.06.2020 року №5235/19.5.6/32-20 також наголошувало на тому, що виконавчі написи можуть вчинятися на нотаріально посвідчених договорах, які передбачають сплату грошових сум, а вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не вбачається за можливе.
Відповідачі не надали до суду належних письмових доказів та детального розрахунку розмірів заборгованості позивача та її складових, періоду нарахування відсотків.
Отже, указані у виконавчих написах загальні суми кредитної заборгованості є спірними.
За таких обставин, приватними нотаріусами не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчих написів не доведення відповідачами наявності у ОСОБА_1 невиконаних зобов`язань та безспірності указаної заборгованості, позов позивача є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Вирішуючи похідну позовну вимогу про стягнення з відповідачів безпідставно набутих коштів, суд виходить таких мотивів.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Оскільки у цій справі спірні виконавчі написи, за якими стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість, визнано такими, що не підлягають виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала.
Указані кошти не були сплачені ОСОБА_1 добровільно, а їх стягнення відбувалось примусово, шляхом відрахування із заробітної плати на підставі виконавчих написів, визнаних в подальшому такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України.
За таких обставин, з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача слід стягнути по 1070,65 грн. безпідставно набутих коштів стягнутих за виконавчими написами приватних
Відтак і похідна позовна вимога підлягає задоволенню.
Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 133 ЦПК України).
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір 496,20 грн. за заяву про забезпечення позову, а тому ураховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню вся сума сплаченого ним судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Також представник позивача адвокат Зарицький М.А. просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивач в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав договір про надання правничої допомоги від 10.01.2022 року, квитанцію від 10.01.2022 року про перерахування позивачем адвокату Зарицькому М.А. коштів на загальну суму 5000 грн. та найменування послуг, які узгоджуються з матеріалами справи (ознайомлення з матеріалами справи, на підставі, яких клієнт має намір ініціювати позов до суду, визначення правової позиції у справі та складання позовної заяви).
Указані докази підтверджують факт понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 5000,00 грн.
Відповідно до статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
За таких обставин, понесені позивачем у цій справі витрати на правничу допомогу адвоката покладаються на відповідачів солідарно.
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, вчинений 28.09.2020 та зареєстрований у реєстрі за №533320, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованості у розмірі 9772,90 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 , безпідставно отриманні грошові кошти у розмірі 1070,65 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» на користь ОСОБА_1 , безпідставно отриманні грошові кошти у розмірі 1070,65 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» на користь ОСОБА_1 496,20 грн. судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу солідарно.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Зарицький Максим Аркадійович, адреса робочого місця: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», , адреса місцезнаходження: вул. Хоткевича Гната, 12 офіс 177 м. Київ, 02094

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО», , адреса місцезнаходження: вул. Сурикова, 3-А, м. Київ, 02094.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО», , адреса місцезнаходження: вул. Круглоуніверситетська, 7, офіс26, м. Київ, 02094.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, місцезнаходження: м. Київ, вул. проспект Григоренка, 15, приміщення 3.

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Луженицький Павло Вікторович, адреса: м.Житомир, бульвар Новий, 5, офіс 2.8.

Суддя: Н. Ю. Кононихіна