Справа № 366/605/22
Провадження № 2/366/345/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року Іванківський районний суд Київської області у складі: головуючої - судді Слободян Н.П., з участю секретаря судового засідання Німченко Н.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому відкритому судовому засіданні в смт. Іванків Київської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

15.06.2022 позивач звернувся до суду з позовом до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_2 , яка проживала у с. Прибірськ Вишгородського району Київської області. На випадок своєї смерті ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 27.08.2013 року секретарем Прибірської с/р Давиденком В.Д. та зареєстрований в реєстрі за №10, яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу. Цей заповіт заповідачем не скасований і не змінений та є чинним.

Після смерті матері позивач спадщину прийняв, подавши 21.01.2015 року відповідну заяву нотаріусу (спадкова справа № 14/2015).

17.02.2022 року позивач звернувся до Іванківської державної нотаріальної контори Київської області з метою отримання свідоцтва на право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , але у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно нотаріусом йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього.

Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , є позивач. Інших спадкоємців немає.

Вважаючи, що має право на спадкове майно, позивач просить визнати його право власності на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування.

20.06.2022 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 20.07.2022 року.

У судове засідання позивач не з`явився. Про час, дату та місце слухання справи повідомлений вчасно, належним чином. У позові зазначив про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача, Іванківська селищна рада, у судове засідання не з"явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлено вчасно, належним чином. 12.07.2022 року направили до суду лист про те, що позов визнають, просять справу розглядати без участі їх представника.

Керуючись ч.3 ст.211, ст. 223 ЦПК України, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно з ч.1 ст. 200 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду по суті.

Суд, дослідивши наявні матеріали, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 в с. Прибірськ Вишгородського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.12.2014 року, актовий запис №22 /а.с.8/.

27.08.2013 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 27.08.2013 року секретарем Прибірської с/р Давиденком В.Д. та зареєстрований в реєстрі за №10, яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу, ОСОБА_1 , 1980 р.н.. Даний заповіт заповідачем не скасований і не змінений та є чинним /а.с.9/.

На день смерті, ОСОБА_2 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (погосподарська книга № 5, за номером об`єкта погосподарського обліку 01-0431-0-3), що підтверджується довідкою, виданою Іванківською селищною радою від 15.11.2021 року № 429 /а.с.16/.

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами встановлено, що житловий будинок споруджено в 1945 році, погріб 1950 році, ворота з хвірткою та огорожа 1970 році.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 позивач прийняв, подавши заяву нотаріусу від 21.01.2015 року, заведена спадкова справа № 14/2015. Інших спадкоємців немає, що підтверджується постановою нотаріуса від 17.02.2022 року № 129-02-31.

Водночас, постановою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та який належав ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього.

Таким чином, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

У відповідності до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.380 ЦК України житловий будинок є об`єктом права власності.

Єдиним спадкоємцем за заповітом, відповідно до ст. 1234, 1235 ЦК України, який прийняв спадщину та претендує на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями після смерті ОСОБА_2 , є позивач. Інших спадкоємців немає.

Відповідно до положень чинного на той час ЦК УРСР 1963 року, Вказівок по порядку ведення погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року № 11/5, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки сільської ради, в т.ч. і виписки із погосподарських книг.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла.

Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03 серпня 2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, яке не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов`язкову реєстрацію будинків у містах і селищах міського типу. У період чинності цієї інструкції до 13 грудня 1995 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася у сільській місцевості.

Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому, після його смерті, спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 41 Конституції України «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю».

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 200, 211, 223, 247, 259, 263 265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на спадкове майно його матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , розміром житлової площі 13,3 кв.м., загальною площею 35,0 кв.м. в плані позначений літерою «А» та надвірні будівлі (погріб «Б», ворота з хвірткою № 1, огорожа № 2).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення (20.07.2022).

Суддя Н.П. Слободян