Ухвала

03 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 671/290/20

провадження № 61-1330св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Яковлєвою С. Л. 02 вересня 2009 року.

Волочиський районний суд Хмельницької області рішенням від 13 вересня 2021 року позов задовольнив частково. Визнав недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Яковлєвою С. Л. 02 вересня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 3370, в частині предмета дарування - земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0018, а саме земельної ділянки площею 0,1153 га, на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та яка необхідна для обслуговування розташованих на ній будівель та споруд. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Хмельницький апеляційний суд постановою від 01 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив. Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 13 вересня 2021 року в частині задоволення позовних вимог та в частині розподілу судових витрат скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. В іншій частині рішення суду залишив без змін. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 261,20 грн судового збору.

У грудні 2021 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 28 грудня 2021 року в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовив.

Верховний Суд постановою від 18 травня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив. Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 грудня 2021 року скасував та ухвалив нове рішення (додаткове). Заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Кримчака О. А. задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 000,00 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

У червні 2022 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу між сторонами судових витрат, а саме судового збору за подання касаційної скарги.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_3 посилалася на те, що в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року не вирішено питання про розподіл судових витрат, сплачених за подання касаційної скарги.

11 липня 2022 року справа № 671/290/20 надійшла до Верховного Суду.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною другою статті 133 ЦПК України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат (відмови в задоволенні заяви про розподіл судових витрат), що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Отже, судовий збір не сплачується при оскарженні додаткового судового рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат (відмовлено у розподілі таких витрат) або встановлено порядок виконання судового рішення, тобто вирішення тих питань, які не пов`язані з вимогами самого позову. Таким чином, ці питання не є самостійними позовними вимогами і не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою чи скаргою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідачки судового збору, сплаченого позивачкою за подання касаційної скарги, не відповідає вимогам закону, оскільки ОСОБА_3 не повинна була платити судовий збір за подання касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду, якою відмовлено у задоволенні її заяви про ухвалення додаткового рішення.

Водночас за подання касаційної скарги ОСОБА_3 сплатила судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частинами другою, п`ятою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті - повністю. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

У пункті 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787, зазначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Таким чином, сплачений ОСОБА_3 судовий збір за квитанцією від 20 січня 2022 року № 0.0..1 у розмірі 496,20 грн необхідно повернути заявнику.

Керуючись статтею 141, 260, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 грудня 2021 року відмовити.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві повернути ОСОБА_3 сплачений судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок згідно з квитанцією від 20 січня 2022 року № 0.0..1, що внесений на розрахунковий рахунок UA0026007, отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/ Печерс. р-н/22030102, код отримувача - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП).

Копію квитанції від 20 січня 2022 року № 0.0..1 направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко
М. Ю. Тітов