Справа № 373/630/22
Провадження №2/367/4472/2022
УХВАЛА

про залишення без руху

21 липня 2022 року місто Ірпінь

Суддя Ірпінського міського суду Київської області Одарюк М.П., розглянувши справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

20 липня 2022 року на виконання ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2022 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшла вказана цивільна справа.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву, в якій просить суд звільнити її від сплати судового збору, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що наразі ніде не працює, перебуває у декретній відпустці, є малозабезпеченою особою, довідку про доходи не має можливості надати, відповідач матеріальної допомоги їй не надає.

Відповідно до частини 3 статті 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за певних умов.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З даної норми вбачається, що єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору є майновий стан заявника.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

Право на доступ до суду, тобто право кожного на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру є складовим елементом права на суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції. Другим елементом права на суд є право розраховувати на розгляд спору судом по суті. Згідно до конвенційної практики Європейського суду право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, які повинні також бути пропорційними, тобто щоб законна мета застосованого обмеження не зводила нанівець зміст конвенційного права на суд. Серед легітимних обмежень права на доступ до суду у практиці Європейського суду визнаються: необхідність сплачувати судовий збір за подачу заяви чи скарги (рішення по справі «Креуз проти Польщі», «Толстой-Мілославський проти Сполученого Королівства (TolstoyMiloslavsky v. UnitedKingdom) від 13.07.1995р.).

ОСОБА_1 в обґрунтування клопотання про звільнення її від сплати судового збору вказала, що наразі ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, є малозабезпеченою особою, жодних доходів не має та документів на підтвердження надати не може, тож вона перебуває у тяжкому матеріальному становищі. Проте, жодних інших пояснень та належних доказів, які б дійсно підтверджували факт незадовільного матеріального становища позивачка не зазначила.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R(81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецеденту практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК),Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»(далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Таким чином, враховуючи, що звільнення від сплати судового збору судом є правом, а не обов`язком суду, в заяві не зазначено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що майновий стан позивачки перешкоджає їй сплатити судовий збір у встановленому законодавством порядку і розмірі на момент подання позовної заяви, заява про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає, оскільки законні підстави для звільнення судового збору відсутні.

Враховуючи вищевикладене, пред`явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог статей 175,177 ЦПК України, а саме:

- до заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору, який відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI сплачується за позовні вимоги немайнового характеру у відсотковому співвідношенні до ціни позову та складає 992 гривень 40 копійок.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір, або надати докази звільнення від його сплати.

Відповідно до статті 185 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 136, 185 ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, суддя

ухвалив:

У задоволенні необґрунтованого клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подачу позовної заяви - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Роз`яснити позивачу, що для усунення недоліків їй потрібно надати до суду документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору та повідомити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала в частині відмови в задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.П. Одарюк