Справа № 189/155/22
Провадження № 2/752/6462/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.08.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Солодовник Я.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Качай гроші", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи фінанс", про визнання кредитного договору нікчемним, -

в с т а н о в и в:

у січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Покровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання кредитного договору нікчемним.

В обґрунтування позову позивачем зазначено про те, що у листопаді 2021 році їй стало відомо, що на її ім"я 14.09.2019 р. невідома особа шляхом шахрайських дій оформила кредитний договір у ТОВ «Качай Гроші», право вимоги за яким згодом перейшло до ТОВ «Діджі Фінанс» на підставі договору факторингу № 07052021 від 07.05.2021р. З приводу оформлення шахрайських способом кредиту на ім"я позивача останньою було подано 15.11.2019 р. до відділення поліції № 5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області заяву про вчинення кримінального правопорушення, де наразі триває перевірка.

На думку позивача, кредитний договір № 00-438218 від 14 вересня 2019 року є нікчемним, оскільки він не підписаний позивачем, не містить алфавітно-цифрової послідовності, передбаченої законом для одноразового ідентифікатора, електронного, електронно-цифрового підпису, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) позивача. Також відсутні дані про те, що особа позивача була належним чином ідентифікована при його реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису

За таких підстав, позивач просить суд визнати нікчемним кредитний договір № 00-438218 від 14 вересня 2019, укладений від імені ОСОБА_1 із ТОВ «Качай Гроші».

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2022 року, дану справу передано до Голосіївського районного суду м. Києва за територіальною підсудністю. (а.с. 24, 38)

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2022 року відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с. 52)

Відповідач ТОВ «Качай Гроші» відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

14.09.2019 року між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 був укладено договір № 00-438218 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати позичальнику у власність кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язувався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбаченні договором. (а.с. 9)

Договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого у сторін договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру.

Товариство належним чином виконало свої договірні зобов"язання, перерахувавши 14.09.2019 р. на вказаний позичальником рахунок кошти кредиту в сумі 6000 грн. строком на 30 (тридцять) діб з процентною ставкою за користування коштами кредиту у розмірі 2,00% в день. В свою чергу, позичальник зобов"язувався дотримуватись строків виконання зобов"язань, передбачених договором, в тому числі, але не виключно щодо повернення та сплати процентів.

Відповідно до умов договору позичальник зобов"язувався у строк не пізніше ніж останні день строку кредиту (14.10.2019 р.) повернути суму кредиту та платити проценти за користування. У встановлені договором строки суму кредиту позичальник не повернув.

Звертаючись у суд з даним позовом про визнання нікчемним кредитного договору, ОСОБА_1 зазначила, що він не підписаний позивачем, не містить алфавітно-цифрової послідовності, передбаченої законом для одноразового ідентифікатора, електронного, електронно-цифрового підпису, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) позивача. Також відсутні дані про те, що особа позивача була належним чином ідентифікована при його реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису.

Суд не погоджується з доводами позивача та вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільними відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19. При цьому, Верховний Суд наголосив на тому, що практика у даній категорії справ є незмінною та була висловлена в інших постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 та від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.

Судом встановлено, що оспорюваний договір про надання кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано у відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України, а тому доводи щодо не укладенності договору, на думку суду, спростовані

Суд вважає необхідним зазначити, що за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В суді окремих клопотань на встановлення обставин справи - здійснення запитів, позивачем не подавалось, відсутні такі вимоги і у прохальній частині позову.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Качай гроші", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи фінанс", про визнання кредитного договору нікчемним - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: