Справа № 497/1849/2021
Провадження № 2/497/53/22
19.07.2022 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Раца В.А.,
секретаря Божевої І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку загального позовного провадження, в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, -
27.07.2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернулися до суду з цим позовом та просять постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на їх користь заборгованість по заробітній платі, а ОСОБА_1 просить стягнути середній заробіток на її користь за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.
Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони звільнені працівники Кубейської сільської ради, а саме ОСОБА_1 у період з 01 лютого 2021 року по 29 червня 2021 року знаходилася у трудових відносинах з Кубейською сільською радою, а 29 червня 2021 року була звільнена на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Вказаним розпорядженням про звільнення, було також передбачено проведення розрахункових виплат, які належать виплатити при звільненні. В день її звільнення, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України. ОСОБА_1 зверталася до відповідача з заявами зверненнями щодо роз`яснення причини відсутності остаточного розрахунку та письмового повідомлення про розмір сум, але відповіді були без належного та вичерпного роз`яснення. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 19 робочих дні, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки на користь ОСОБА_1 в розмірі 6 191,87 грн., тому вона звертається до суду за захистом свої інтересів та порушених прав.
Ухвалою суду від 02.08.2021 року по справі (позовним вимогам усіх позивачів) відкрито провадження та вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.
В подальшому ухвалою суду від 08.10.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення коштів, невиплачених при звільненні виділені в самостійне провадження.
29.11.2021 року т.в.о.голови Кубейської сільської ради Заїм Т. надала до суду лист, в якому повідомляє про видачу на руки ОСОБА_1 трудової книжки за місцем звільнення; про відсутність заборгованості станом на теперішній час. Також повідомила, що затримка видачі трудової книжки виникла через сумісні та попередньо узгоджені між собою дії заявника та інших колишніх працівників Кубейської сільської ради. Повідомила, що ситуація з затримкою видачі трудової книжки виникла через сумісні та попередньо узгоджені між собою дії заявника та інших колишніх працівників сільської ради, а саме вони звільнилися усі разом 29.06.2021 року, одночасно та не передаючи справи і не відпрацювавши передбачений законодавством строк.
Ухвалою від 02.02.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання, яке призначалося на 19.07.2022 року надала заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги (уточнені), просила їх задовольнити, та розглядати справу без її участі, також враховуючи неодноразову неявку представника відповідача в одній зі своїх заяв просила розглянути справу без їх участі.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вирішуючи питання, щодо можливості розгляду справи в даному судовому засіданні суд керується наступним.
Ще 02.08.2021 року по даній справі було відкрите загальне позовне провадження, яке передбачає підготовчий розгляд справи відповідно до глави 3 ЦПК України, тобто саме на цій стадії суду надаються всі наявні у сторін докази та письмові відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, а також інші клопотання, в тому числі допит свідків (п.8 ч.2 ст.197).
Відповідно до ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
В-перше судовий розгляд призначався на 02.03.2022 року, але справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці, наступна дата розгляду справи 30.03.2022 року.
Так, 30.03.2022 року розгляд справи було відкладено за заявою представника відповідача ОСОБА_11 , який не надав документів, підтверджуючих його повноваження, та посилався на введення в Україні воєнного стану та обмеження допуску в приміщення суду учасників судових засідань, хоча такого обмеження не було, так як на території Болградського району (в межах колишнього району, що є наданий час територіальною підсудністю Болградського районного суду) активних бойових дій не було. Розгляд справи відкладений на 11.04.2022 року.
Позивач ОСОБА_1 надала заяву про проведення судового засідання від 11.04.2022 року у її відсутності, але заперечувала щодо початку розгляду справи по суті без присутності її представника, тому розгляд справи відкладено, в той час, як представник відповідача та третя особа виклик суду проігнорували, ніяких заяв про відкладення розгляду справи не надали, про причини свого не з`явлення не повідомили. Розгляд справи відкладено на 12.05.2022 року.
12.05.2022 року представник відповідача Кубейської сільської ради Болградського району Заїм Т.П., яка також є третьою особою по справі надала заяву про відкладення розгляду справи, яку судом задоволено.
19.07.2022 року до суду не з`явилися обидві сторони; позивач, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, представник відповідача, яка є також третьою особою - ОСОБА_12 повідомила про причину свого не з`явлення, але суд вважає цю причину неявки не поважною, так як представником юридичної особи може бути інша особа, повноваження якої необхідно оформити у встановленому законом порядку, представник сільської ради не вперше не з`являється в судове засідання, такою своєю поведінкою затягує розгляд справи, що порушує права позивача на розумні строки розгляду справи.
Так як всі питання про надання доказів було вирішено у підготовчому провадженні, суд вважає за можливим розглянути справу у цьому судовому засіданні на підставі наданих суду позивачем доказів, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вирішуючи справу по суті, суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст. 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.02.2021 року була прийнята на посаду головного спеціаліста відділу містобудування, архітектури, земельних ресурсів та екології в Кубейську сільську раду Болградського району Одеської області, а 29 червня 2021 року була звільнена з займаної посади за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненої 22 січня 2019 року на ім`я позивача (а.с.11-13).
На підставі долученої до матеріалів копії розпорядження секретаря Кубейської сільської ради Болгарової І.А. №152-К від 25.06.2021 року, ОСОБА_1 29.06.2021 року звільнена із займаної посади головного спеціаліста відділу містобудування, архітектури, земельних ресурсів та екології, за угодою сторін відповідно пункту 1 статті 36 КЗпП та бухгалтерія сільської ради повинна була виплатити розрахункові згідно чинного законодавства (а.с.18).
За заявами зверненнями позивача ОСОБА_1 секретарем сільської ради Заїм Т. була надана відповідь за вих.№732 від 16 липня 2021 року, з якої вбачається, що розрахункові виплати з нею ще не проведено, у зв`язку з відсутністю дозвільних документів та набуття права у осіб, які мають право першої та другої підписів, при цьому якихось конкретних сум, які підлягають виплати відповідачеві, у відповіді не зазначено (а.с.23).
Відповідно до довідки № 730, виданої 16.07.2021 року Кубейською сільською радою заробітна плата ОСОБА_1 у квітні-травні 2021 року (повні відпрацьовані місяці) становив 10 200,00 грн. та 7 942,83 грн., тому середньоденна заробітна плата позивача становить 453,57 грн. (а.с.14).
Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Згідно зі статтею 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 2 ЗУ "Про оплату праці" передбачає структуру заробітної плати. Зокрема, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Постановою Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" визначено умови оплати праці працівників органів місцевого самоврядування.
Статтею 143 КЗпП України встановлено, що відповідні заходи заохочення визначаються правилами внутрішнього трудового розпорядку або встановлюються у колективному договорі, іншому локальному нормативному акті роботодавця.
Так, судом встановлено, що позивач за угодою сторін була звільнена з займаної посади 29 червня 2021 року, саме в цей день відповідач повинен був провести з нею розрахунок та письмово повідомити її про нараховані їй суми. Відповідачем не було надано суду належних доказів про виконання даних вимог законодавства, відзив або якісь пояснення з приводу заявлених вимог відповідач не надав, тому суд вважає, що відповідачем не було виконано вимоги законодавства, передбачені ст.116 КЗпП України, а з листа сільської ради датованим 16.07.2021 року вбачається що на цю дату позивачеві ще не виплачені розрахункові виплати.
Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідач обов`язок провести з позивачем розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать при звільненні у строки, зазначені в статті ст.116 КЗпП України не виконав (заборгованість була спірною, суд встановив незаконність позбавлення позивача виплати премії), а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100.
Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Позивач надала до суду довідку про доходи (а.с.14), відповідно до якої середньоденна заробітна плата складає 453,57 грн., тому 453,57 грн. (середньоденна заробітна плата) х 268 (кількість днів з дня звільнення по день ухвалення судового рішення) = 121 556,76 грн., основою нарахування даної суми, є відсутність даних про повний розрахунок відповідача з позивачем.
Разом з тим, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Виходячи з цих принципів, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати:
розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.
З огляду на те, що відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, має компенсаційний характер, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період затримки її виплати, вважає за можливе зменшити розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасне проведення з ним остаточного розрахунку до 5 000,00 грн, що на думку суду сприятиме досягненню справедливого балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, визначаючи суму до виплати, суд приймає до уваги, що з позивачем не було проведено розрахунок сум підлягаючих виплаті при звільнення, які не були спірним.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами, то суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 2, 10, 12, 13, 27, 81, 89, 141, 211, 258-259, 263, 265, 268, 273, 280, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца