ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2763/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2022 р.Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Сирбул О.Ф.

за участю секретаря - Лаптєвої Ю.М.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «НОВІ КОМУНІКАЦІЇ», Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИНИ 24 ГОДИНИ» про захист честі гідності та ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію,

в с т а н о в и в :

У листопаді2019 року до суду звернувся ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач1, ОСОБА_3 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «НОВІ КОМУНІКАЦІЇ» (далі по тексту - відповідач2, ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «НОВІ КОМУНІКАЦІЇ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИНИ 24 ГОДИНИ» (далі по тексту - відповідач3, ТОВ «НОВИНИ 24 ГОДИНИ») про захист честі гідності та ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відносно нього було поширено недостовірну інформацію, яка була поширена на телеканалі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , транслювалася телепередача «ІНФОРМАЦІЯ_5». В телепередачі відповідачем1 було поширену інформацію, відносно позивача, наступного змісту:

«... ОСОБА_4 - подозреваемый в убийстве отца троих детей…».

ІНФОРМАЦІЯ_6 на телеканалі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », транслювалася телепередача «ІНФОРМАЦІЯ_7» з ОСОБА_5 , гостем якої став народний депутат України - ОСОБА_3 . В телепрограмі телеведуча задала питання відповідачу1, на що відповідачем1 поширено інформацію відносно позивача, наступного змісту:

«… ОСОБА_4 … это убийца! Человек, который подозревается в убийстве отца троих детей и только!... Сколько безнаказанно он будет разгуливать безнаказанным за совершенное предступление по нашим улицам?».

ІНФОРМАЦІЯ_8 на телеканалі «ІНФОРМАЦІЯ_3», транслювалася телепередача «ІНФОРМАЦІЯ_9» одним з гостей якої став народний депутат України - ОСОБА_3 . В телепрограмі телеведучий задав питання до гостей програми, на що відповідачем1 поширену інформацію відносно позивача, наступного змісту:

«…ОСОБА_4 проходить по уголовному делу как обвиняемый в убийстве! И он … убийца!...».

ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_3 поширено недостовірну та таку, що принижує честь та гідність та ділову репутацію інформацію щодо позивача на YouTube каналі « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». В етері YouTube каналу «ІНФОРМАЦІЯ_4» відповідачем1 поширено наступну інформацію:

«…слідування вбивства людини…, де підозрюваний є ОСОБА_4 …Хто відповідає за те, що по нашим вулицям сьогодні розгулюють вбивці чи підозрюваний в вбивстві…»

«…требует немедленного расследования убийства и привлечения уже к суду подозреваемых в убийстве отца троих детей в Одессе, а непосредственно ОСОБА_4…».

Зазначена інформація про позивача є такою, що порушує його особисті немайнові права: принижує його честь, гідність та порочить ділову репутацію, а тому просить позов задовольнити у визначений ним спосіб.

Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

19 лютого 2020 року до суду від представника відповідача2 подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що відсутній юридичний склад правопорушення і оспорювана інформація є оціночними судженнями, з огляду на використані мовно стилистічні засоби, відсутність можливості перевірки інформації на предмет правдивості, невідповідності цієї інформації критеріям предмету судового захисту. Вказує, що оспорювана інформація є лише особистими не уточненими, абстрактними припущенням та неконкретизованими міркуванням з питання суспільного інтересу. При цьому очевидним є факт використання відповідачем1 всіх мовно стилістичних засобів і зворотів «опять же», «неминуемое наказание», «рано или поздно», «поставит точку», «сядет» як елементів публіцистичного і художнього стилів. І аж ніяк не офіційно-ділового, який звертає до термінів і визначень. Вважає, що обставини, щодо заподіяння внаслідок дій відповідачів шкоди особистим немайновим правам ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підтвердженими доказами. В цей же час поширена інформація за характером є оціночними судженням ОСОБА_3 , просив у задоволені позовних вимог відмовити.

05 березня 2020 року до суду від представника відповідача3 подано відзив на позовну заяву. Вказує, що позовна заява ґрунтується на голослівних твердженнях позивача без зазначення доказів на підтвердження викладених обставин. Припущення щодо того, що в етері телеканалу транслювалося саме те відео, яке надане позивачем у запису на DVD-диску. Законодавством встановлено певний порядок підтвердження факту траслювання телепередачі в етері та змісту такої телепередачі. Відповідач3 вважає, що такий запис не є належним доказом поширення відповідачем інформації, оскільки єдиним належним доказом у таких випадках є запис телепередачі у незмінній формі, який зберігається у телерадіоорганізації протягом 14 днів з моменту виходу програми відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення». Записи телепередач, отримані в установленому законом порядку, позивач до суду як доказ не надав. Оскільки позивач не звертався у встановлений законодавством строк до телерадіоорганізації відповідача3 зі скаргою щодо спростування інформації у відповідних телепередачах, запис таких передач по закінченню обумовленого законодавством 14-денного строку був відповіадчем3 видалений. Отже, позивачем не було доведено тих обставин на які він посилається в обґрунтування своїх вимог. Також, вказує на ту обставину, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучі вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумачення положень статті 10 Конвенції. Просив у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

23 березня 2020 року до суду від позивача подано відповідь на відзив відповідача2.

23 березня 2020 року до суду від позивача подано відповідь на відзив відповідача3.

01 квітня 2020 року до суду від відповідача3 подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 03 червня 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято відзив на позовну заяву представника відповідача 2.

Ухвалою суду від 03 червня 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято відзив на позовну заяву представника відповідача 3.

Ухвалою суду від 03 червня 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято відповідь на відзив відповідача2.

Ухвалою суду від 03 червня 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято відповідь на відзив відповідача3.

Ухвалою суду від 03 червня 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 03 червня 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання позивача про долучення доказів.

Ухвалою суду від 03 червня 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у клопотанні позивача про допит свідків.

Ухвалою суду від 03 червня 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у клопотаннях представника відповідача3 про витребування доказів.

Ухвалою суду від 03 червня 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у повторному клопотанні позивача про допит свідків.

Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів.

Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у клопотанні представника позивача про намір подати докази.

Ухвалою суду від 26 січня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів.

Ухвалою суду від 26 січня 2021 року у задоволені клопотання представника відповідача3 про зупинення провадження у справі відмовлено.

Ухвалою суду від 26 січня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 13 липня 2021 року в задоволені клопотання представника позивача про поновлення строку на подання доказів відмовлено. Письмові докази долучені до клопотання позивача від 07 травня 2021 року, які надійшли на адресу суду 12 травня 2021 року, акт перегляду веб-сайту https://www nrada.gov.ua., роздруківку рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення № 513 від 28.04.2021 залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 13 липня 2021 року яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача2 про долучення письмових пояснень.

Ухвалою суду від 13 липня 2021 року яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача3 про долучення письмових пояснень.

У судовому засіданні 07 червня 2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених підстав у позові та просив їх задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання 07 червня 2022 року відповідач1 не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причини не явки до суду не відомі. 13 липня 2021 року в судовому засіданні представник відповідача1 проти позовних вимог заперечував з тих підстав, що позивач не надав належних та допустимих доказів по справі, додаток до позовної заяви DVD-диск з відеозаписом, невідомого походження та виробництва, чи це цілісний запис незрозуміло, а також відсутні будь-які підтвердження, що це саме цілісний аудіо відеозапис з веб-сторінок та що даний відеозапис не піддавався будь-якій сторонній обробці. Вважає, що належних та допустимих доказів позивачем до суду не подано та просив у задоволені позову відмовити.

У судове засідання 07 червня 2022 року представник відповідача2 не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причини не явки суду не відомі. Під час розгляду справи представник відповідача2 заперечував проти позовних вимог, що відображено у відзиві на позов. Просив у задоволені позову відмовити.

У судове засідання 07 червня 2022 року представник відповідача3 не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причини не явки суду не відомі. Під час розгляду справи представник відповідача3 заперечував проти позовних вимог, що відображено у відзиві на позов. Просив у задоволені позову відмовити.

Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Положеннями ст. 28 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності, яка кореспондується.

Як наголошує ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та право вимагати вилучення будь-якої інформації. Вказані положення також закріплені в статті 297 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок розповсюдження про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 Постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь - який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 своєї Постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної юридичної особи», роз`яснив судам, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, інформації, яка була поширена на телеканалі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , транслювалася телепередача «ІНФОРМАЦІЯ_5». Власником телеканалу «ІНФОРМАЦІЯ_1» є ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «НОВІ КОМУНІКАЦІЇ». В телепередачі відповідачем1 було поширену інформацію, відносно позивача, наступного змісту:

«... ОСОБА_4 - подозреваемый в убийстве отца троих детей…».

ІНФОРМАЦІЯ_6 на телеканалі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », транслювалася телепередача «ІНФОРМАЦІЯ_7» з ОСОБА_5 , гостем якої став народний депутат України - ОСОБА_3 . Власником телеканалу «ІНФОРМАЦІЯ_3» є ТОВ «НОВИНИ 24 ГОДИНИ». В телепрограмі телеведуча задала питання відповідачу1, на що відповідачем1 поширено інформацію відносно позивача, наступного змісту:

«… ОСОБА_4 … это убийца! Человек, который подозревается в убийстве отца троих детей и только!... Сколько безнаказанно он будет разгуливать безнаказанным за совершенное предступление по нашим улицам?».

ІНФОРМАЦІЯ_8 на телеканалі «ІНФОРМАЦІЯ_3», транслювалася телепередача «ІНФОРМАЦІЯ_9» одним з гостей якої став народний депутат України - ОСОБА_3 . В телепрограмі телеведучий задав питання до гостей програми, на що відповідачем1 поширену інформацію відносно позивача, наступного змісту:

«… ОСОБА_4 проходить по уголовному делу как обвиняемый в убийстве! И он … убийца!...».

ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_3 поширено недостовірну та таку, що принижує честь та гідність та ділову репутацію інформацію щодо позивача на YouTube каналі « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». В етері YouTube каналу «ІНФОРМАЦІЯ_4» відповідачем1 поширено наступну інформацію:

«…слідування вбивства людини…, де підозрюваний є ОСОБА_4 …Хто відповідає за те, що по нашим вулицям сьогодні розгулюють вбивці чи підозрюваний в вбивстві…».

«…требует немедленного расследования убийства и привлечения уже к суду подозреваемых в убийстве отца троих детей в Одессе, а непосредственно ОСОБА_4…».

Як регламентує ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року).

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Таким чином, позивач має можливість скористатися наданим йому законодавством правом на відповідь, а також на висловлення власної оцінки обставин справи таким же способом у разі незгоди із поширеними відповідачем судженнями, надавши їм власну оцінку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно з ч. 2 ст. 30 зазначеного Закону оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Поширенням інформації вважається опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» кожна телерадіоорганізація-ліцензіат зобов`язана вести журнал обліку передач, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій). У журналі обліку передач фіксуються: дата випуску, час початку і закінчення передачі; назва і тема передачі; прізвище авторів і ведучих передачі; мова передачі. Журнал обліку передач зберігається телерадіоорганізацією протягом року з дня останнього запису в ньому. Усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку.

За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення.

Разом з тим, наведені норми не означають, що звернення громадянина або юридичної особи до телерадіоорганізації зі скаргою в порядку статті 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» є обов`язковою передумовою звернення до суду за захистом недоторканості ділової репутації, адже передбачає право, а не обов`язок особи на звернення до телерадіоорганізації зі скаргою щодо змісту відповідних програм та передач та, відповідно, на отримання копії запису фрагмента зі спірної інформацією. Право на судовий захист ділової репутації не залежить від того, чи скористалися громадянин чи юридична особа правом вимагати від телерадіоорганізації спростування недостовірної інформації в позасудовому порядку.

Тому сплив установленого законом 14-денного строку зберігання трансльованої передачі та незвернення заявника до телерадіоорганізації протягом цього строку з відповідною (відповідними) вимогою (вимогами) у порядку частин третьої, п`ятої статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» про спростування недостовірної інформації та/або про надання копії запису фрагмента передачі не позбавляє його можливості захистити свої права у судовому порядку з дотриманням принципу змагальності сторін.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а одним із засобів доказування є електронні докази.

Згідно зі статтею 80 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЦПК електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. 4. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Велика палата Верховного Суду у справі № 9901/43/19 винесла ухвалу, в якій вказано, що відсутність електронного цифрового підпису в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним, а отже належним доказом у справі. Такої ж правової позиції Верховний Суд дійшов у справі № 226/1204/18. Отже, і копія і оригінал електронного документа в обов`язковому порядку мають бути засвідчені електронним цифровим підписом.

Суд, ставиться критично до DVD-диску з відеозаписом, який міститься в матеріалах справи, оскільки позивачем не дотримано вимог ст.ст. 78, 100 ЦПК України.

Акт перегляду відеозапису від 19.03.2020, суд оцінює критично, оскільки складений позивачем разом з іншими невідомими особами (немає інших ідентифікаційних даних, за виключенням прізвища, ім`я та по-батькові; відсутні дані про освіту та рівень професійних компетенцій) даний документ поданий з порушеннями ст. 77 ЦПК України. Даний акт не береться до уваги судом як доказ, так як відповідно до ст. 85 ЦПК України огляд доказів здійснюється судом та про такий огляд складається протокол. Згідно до ч. 7, 8 даної статті у порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста. При цьому суд може призначити експертизу для встановлення та фіксування змісту веб-сайту (сторінки), інших місць збереження даних в мережі Інтернет за умови, якщо це потребує спеціальних знань і не може бути здійснено судом самостійно або із залученням спеціаліста.

Також, даний акт суд не розглядає як один із доказів - висновок експерта. Відповідно до ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Експертом, згідно ч. 1 ст. 72 ЦПК України, може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Таким чином, даний акт не є висновок експерта, оскільки ним не є.

За змістом висновку Ініціативи «Медія Чек» № 71 від 08.09.2020 вбачається, що телеканал News One у низці своїх матеріалів за 8-29 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 : порушив професійні стандарти журналістики щодо неупередженості, збалансованості, повноти подання інформації (пункти 6, 9, 10 Кодексу етики українського журналіста), а також пункт 4 того ж Кодексу, зокрема через упереджені коментарі ведучих, іменування особи «вбивцею» до винесення судового вироку та тенденційний підбір коментаторів; поширив неправдиву інформацію щодо «трансляції вбивства в прямому ефірі», яку має спростувати згідно з пунктом 12 того ж Кодексу.

Суд не може покласти в основу рішення зміст висновку Ініціативи «Медія Чек» № 71 від 08.09.2020, оскільки даним висновком не надана оцінка наявності у висловленні фактичних даних. Висновок був складений внаслідок приватного звернення позивача як учасника справи.

Згідно ст. 79 ЦПК суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Водночас законодавство, що регулює відносини, пов`язані з поширенням недостовірної інформації шляхом передання її по радіо, телебаченню, не передбачає, що докази поширення такої інформації (докази транслювання чи ретранслювання телерадіоорганізацією передачі зі спірною інформацією) можуть бути отримані виключно в порядку, передбаченому Законом України «Про телебачення і радіомовлення».

Як зазначено у Постанові Великої Палати ВС від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20 для досягнення мети здійснення судового розгляду, позивач має право надати або відеозапис, отриманий у порядку статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», або відеозапис з електронного інтернет-джерела (електронної платформи), на якому (якій) розміщено відеоролик.

Висновок Ініціативи «Медіачек» № 71 від 08.09.2020, наданий позивачем, оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Питання, чи є поширена інформація негативною відносно позивача, чи містить вона фактичні твердження та чи порушує вона особисті немайнові права позивача, підлягають встановленню виключно судом, з урахуванням усіх доказів та наданням їх оцінки в сукупності.

З інформації зазначеної відповідачем1, яку позивач вважає недостовірною інформацією відносно нього, є нічим іншим, як оціночними судженнями, а відтак, згідно із статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності.

Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб`єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що відсутні підстави вважати інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи, що суд дійшов до висновків, щодо відмови у задоволенні позову, то з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, відшкодування судового збору, у разі відмови у позові не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 133, 141, 200, 206, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «НОВІ КОМУНІКАЦІЇ», Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИНИ 24 ГОДИНИ» про захист честі гідності та ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: