Справа № 348/77/22
Провадження № 22-ц/4808/657/22
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене суддею Матолич В.В. 10 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з відповідачем, батьком дитини, позивач в зареєстрованому шлюбі не перебувала. Однак відповідно до рішення Надвірнянського районного суду від 07.06.2016 року у справі №348/895/16-ц ОСОБА_1 визнано батьком дитини ОСОБА_3 та вирішено стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 11.12.2017 року у справі №348/2403/17 збільшено розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 до 1000 грн. щомісячно.

Разом з тим відповідач ні життям, ні здоров`ям сина не цікавиться, жодної матеріальної допомоги на його утримання, окрім аліментів, не надає, не бере участі у витратах, викликаних потребами дитини та його частими хворобами.

Позивач зазначила, що стан здоров`я сина погіршився, з 2019 року він перебуває на диспансерному обліку в Надвірнянській ЦРЛ та потребує домашнього догляду. Також потребує витрат на профілактичне оздоровлення, навчання та дозвілля.

Відповідач займається власним бізнесом (продаж продуктів харчування на ринку), а також працює на сезонних роботах. Позивач працює прибиральником службових приміщень в управлінні освіти Надвірнянської міської ради, заробляє мало і для утримання дитини коштів їй не вистачає. Крім того в неї на утримання є ще двоє дітей 2001 та 2003 років народження, які навчаються.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження просила стягувати з ОСОБА_1 в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути витрати за надання правової допомоги.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 10 березня 2022 року позов задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн. в дохід держави та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. на користь ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На його думку суд не звернув уваги, що при ухваленні попереднього судового рішення від 11.12.2017 року ОСОБА_2 вказувала ті ж самі обставини, тобто її матеріальне становище з того часу фактично не змінилося в сторону погіршення.

Стверджує, що діти від першого шлюбу вже досягли повноліття і повинні матеріально самі себе забезпечувати, будь-яких даних про їх навчання позивач суду не представила.

Не заслуговує на увагу і вказаний позивачем у позовній заяві факт, що її матеріальне становище погіршилося в зв`язку із значною зміною цін на життєвонеобхідні товари і продукти, оскільки таке є загальновідомою обставиною, і показником цього є прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який хоч і змінився, однак не настільки суттєво.

Також взявши до уваги, що син сторін ОСОБА_4 на даний час перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду з 2019 року, суд не звернув уваги, що його стан здоров`я не погіршився після ухвалення останнього рішення суду про збільшення розміру аліментів.

При цьому матеріальне становище відповідача не змінилося в сторону поліпшення з часу ухвалення попереднього судового рішення.

Таким чином, стверджує, що позивач не надала жодних доказів на підтвердження підстав, передбачених ст. 192 СК України для зміни способу стягнення аліментів.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача адвокат Брайляк Е.Я. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що визначений попереднім рішення суду розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 є недостатнім для забезпечення його потреб. При цьому відповідач крім встановленого розміру аліментів жодної матеріальної допомоги на його утримання не надає, а з листопада 2021 року перестав сплачувати і їх. Інших утриманців батько дитини немає. Обов`язок утримувати своє сестру та матір в нього теж відсутній вважає, що апелянт спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у встановленому судом розмірі.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 07.06.2016 року рішенням Надвірнянського районного суду у справі №348/895/16-ц ОСОБА_1 визнано батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та присуджено до стягнення аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-14).

Рішенням Надвірнянського районного суду від 11.12.2017 року у справі №348/2403/17 збільшено розмір аліментів, які стягувалися з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , до 1000 грн. щомісячно до повноліття дитини (а.с. 15-16).

Встановлено також, що дитина ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується Актом обстеження матеріально побутових умов сім`ї від 05.01.2022 року та Витягом №18517 від 04.01.2022 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданим Надвірнянською міською радою (а.с. 18, 20).

Згідно з копією Довідки №111/1 Надвірнянської ЦРЛ від 23.09.2020 року ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду (а.с. 17).

Відповідно до копії Довідки про доходи №8 від 04.01.2022 року ОСОБА_2 працює прибиральником службових приміщень в управлінні освіти Надвірнянської міської ради та за період вересня 2021 року по грудень 2021 року отримала заробітну плату у розмірі 25871,05 грн. (а.с. 19).

Відповідач офіційно не працює, трудової книжки не має, проживає у житловому будинку, який належить його матері. До складу його сім`ї входять: мати ОСОБА_5 1954 р.н., сестра ОСОБА_6 1980 р.н., племінник ОСОБА_7 2002 р.н., племінник ОСОБА_8 2008 р.н., що підтверджується Актом обстеження матеріально побутових умов сім`ї від 16.02.2022 року та довідками Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 17.02.2022 року №1Б/231 та №1Б/232 (а.с. 31, 32, 33).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини, а також мінімальний розмір аліментів; на даний час аліменти присуджено у розмірі, меншому за встановлений мінімальний розмір, гарантований законом. Крім того стан здоров`я дитини погіршився після постановлення рішення суду про збільшення розміру аліментів. При цьому вибір способу стягнення аліментів відповідно до Сімейного кодексу України покладається на позивача, а закон не пов`язує вибір способу стягнення аліментів з наявністю чи відсутністю у відповідача офіційного місця праці.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК Українибатьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

У правовій позиції Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі за №6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно позовних вимог позивач просила суд змінити спосіб присудження аліментів, зокрема з твердої грошової суми на стягнення у частці від заробітку (доходу) батька дитини.

При цьому право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою в постановах Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі №383/160/17-ц та від 15 квітня 2020 року у4 справі №583/5413/18 (провадження №61-13942св19).

Зі змісту вказаних норм права вбачається, що спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) встановлюється рішенням суду, але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів і спосіб їх стягнення може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом, та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України №6-143цс13 від 05.06.2014 року).

Таким чином вищевказане спростовує твердження апелянта про те, що позивач безпідставно звернулася до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів.

Суд першої інстанції правильно врахував, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини, а також мінімальний розмір аліментів. На даний час аліменти присуджено у розмірі меншому, ніж мінімальний розмір, гарантований законом. Крім того, дитина перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду з 2019 року. Стан здоров`я дитини погіршився після постановлення рішення суду про збільшення розміру аліментів.

Отже доводи апелянта про те, що при ухваленні попереднього судового рішення від 11.12.2017 року ОСОБА_2 вказувала ті ж самі обставини, не заслуговують на увагу.

Судом вірно враховано, що вибір способу стягнення аліментів відповідно до Сімейного кодексу України покладається на позивача, а посилання відповідача на те, що він не працює, не суперечить призначенню аліментів у частці від усіх видів його заробітку (доходу), оскільки закон не пов`язує вибір способу стягнення аліментів з наявністю чи відсутністю у відповідача офіційного місця праці. Крім цього, місцевий суд вірно встановив, що відповідач у ході судового розгляду вказував, що займається продажем продуктів харчування, від чого отримує дохід.

Визначаючи розмір аліментів, місцевий суд належно перевірив обставини, обумовлені статтею 182 СК України, взяв до уваги як стан здоров`яі та матеріальне становище дитини, так і стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатною особою молодого віку, інших утриманців крім сина ОСОБА_4 не має, у зв`язку із чим обґрунтовано визначив розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повнолітня.

Таким чином доводи, викладені в апеляційній скарзі правильності висновків суду не спростовують та не містять підстав для зміни чи скасування судового рішення, а фактично зводяться до незгоди з таким.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 10 березня 2022 року без змін.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду від 10 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 4 липня 2022 року.