КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/5374/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук Андрій Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №98395, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 20 листопада 2020 року; стягнути з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» судовий збір в розмірі 1362 грн, з яких: 908 грн сума сплаченого судового збору за подачу позовної заяви та 454 грн за подачу заяви про забезпечення позову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що у лютому 2021 року приватним виконавцем Сидорчук А.А. відкрито виконавче провадження № 64544726 про стягнення з неї на користь відповідача - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості на підставі виконавчого напису №98395, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 20 листопада 2020 року.

Позивачка вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за відсутності доказів безспірності заборгованості, оскільки надані нотаріусу документи не підтверджували безспірність її боргу.

Вказувала, що приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. не було надано докази надсилання стягувачем на адресу боржника повідомлення про усунення порушень та повідомлення про відступлення права грошової вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», з яким у лютому 2020 року нею було укладено договір, до відповідача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

Крім того, виконавчий напис було вчинено на підставі не оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Кубишкіна В.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що до позовної заяви нею на підтвердження вчинення оскаржуваного виконавчого напису було додано копію виконавчого напису № 98395 та копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому твердження суду щодо ненадання позивачкою доказів вчинення виконавчого напису є недостовірним та не заслуговує на увагу.

Разом з апеляційною скаргою представник ОСОБА_1 - Кубишкіна В.Ю. заявляє клопотання про стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правову (правничу) допомогу, оскільки для звернення до суду апеляційної інстанції і підготовки необхідних документів між ОСОБА_1 та адвокатом Кубишкіною В.Ю. було укладено Договір про надання професійної правової (правничої) допомоги № 09/01-1д від 09 січня 2022 року. Гонорар адвоката за вказаним договором складає 5 000 грн. На обґрунтування такого розміру гонорару адвокатом Кубишкіною В.Ю. надано попередній розрахунок суми судових витрат.

Таким чином, представник ОСОБА_1 - Кубишкіна В.Ю. вважає, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, а тому просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року та ухвалити нове, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №98395, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 20 листопада 2020 року. Стягнути з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» судові витрати в розмірі 7 724 грн (з яких 908 грн - судовий збір за подання позовної заяви, 454 грн - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, 1362 грн - судовий збір за подання апеляційної скарги, 5 000 грн - витрати на професійну правничу (правову) допомогу).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи (а.с.174) до суду апеляційної інстанції не з`явилися, тому суд з урахуванням положень ст. 372 ч.2 ЦПК України розглянув вказану справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції в рішенні суду зазначив, що 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 98395, яким нотаріусом запропоновано: звернути стягнення з громадянина України, яким є: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 696111419 від 10 лютого 2020 року, укладеним з ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договорами № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є ТОВ «Таліон Плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договорами № 05/0820-01 від 05.08.2020 року є ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», заборгованість за кредитним договором № 696111419 від 10 лютого 2020 року складає 22 149,50 грн, за вчинення виконавчого напису 1 200 грн, а всього на суму 23 349,50 грн. Судом зазначено, що 16 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 64544726.

Вирішуючи вказаний спір по суті позовних вимог та відмовляючи у їх задоволенні суд дійшов висновку, що позивач не довів фактичними доказами переконливості своїх вимог, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення вимог позову.

Однак, погодитися із даним висновком місцевого суду колегія суддів не може виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення місцевого суду не відповідає.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину "судового провадження" відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

За положеннями ст.ст.1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Крім того, за своїм змістом ч.2 ст. 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню як повністю, так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовують свою заяву можуть бути наслідком як повного, так і часткового визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного, так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного Цивільного суду в складі Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11 та від 30 жовтня 2019 року у справі справа № 686/5252/17.

Так, за приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок).

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів У країни.

Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

Разом із вище викладеним, апеляційний суд при вирішення вказаної справи враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття».

Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір, не дотримався положень чинного цивільного процесуального законодавства, зокрема п.1 ч.4 ст. 265 ЦПК України, та належним чином не встановив обставини вказаної справи, не перевірив предмету спору.

Так, викладаючи встановлені обставини справи суд зазначив, що «позивач укладала з відповідачем кредитний договір і приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм П. І. 20 листопада 2020 року було вчинено виконавчий напис у зв`язку із її боргом за укладеним договором кредиту, а 16 лютого 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. на підставі виконавчого напису відкрила виконавче провадження № 64544726. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивач, звертаючись до суду з даною позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в тому числі і з підстав його вчинення у відсутності обов`язкових документів, передбачених законом, не надав суду ані копію спірного виконавчого напису, ані відповідних доказів на підтвердження викладених в позові обставин.».

Однак, викладені у рішенні суду фактичні обставини справи не відповідають матеріалам справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що разом із позовною заявою позивачем було надано копію виконавчого напису від 20 листопада 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., яким нотаріусом запропоновано: звернути стягнення з громадянина України, яким є: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який є боржником за кредитним договором № 696111419 від 10 лютого 2020 року, укладеним з ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договорами № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є ТОВ «Таліон Плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договорами № 05/0820-01 від 05.08.2020 року є ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», заборгованість за кредитним договором № 696111419 від 10 лютого 2020 року складає 22 149,50 грн, за вчинення виконавчого напису 1 200 грн, а всього на суму 23 349,50 грн (а.с.10).

Також позивачем було надано копію постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. про відкриття виконавчого провадження від 16 лютого 2021 року ВП №64544726 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі виконавчого напису №98395, виданого 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. (а.с.8-9).

Разом з тим, судом встановлено, що зазначений виконавчий напис приватним нотаріусом вчинений щодо кредитного договору, який нотаріально не оформлений.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір, взагалі не надав належної правової оцінки доводам позивача щодо недійсності положень постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» з урахування ухвалених судових рішень у адміністративній справі №826/20084/14.

Тому, апеляційний суд, перевіряючи доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , подану представником Кубишкіною В.Ю. , погоджується із зазначеними доводами в частині незаконності вчинення нотаріусом виконавчого напису на підставі положень Переліку, які рішенням суду визнанні нечинними.

Так, згідно п.16 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 31 липня 2000 року № 32/5, нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання нормативно-правових актів нечинними судом.

Згідно ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратила чинність з цього дня.

З врахуванням вказаних вище положень апеляційний суд доходить висновку, що оскільки виконавчий напис нотаріуса, відповідно до якого стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», вчинений 20 листопада 2020 року, тому приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Також виконавчий напис нотаріуса не містить відомостей проте, що кредитором направлялася вимога/ повідомлення боржнику про виконання зобов`язання у вище зазначеному розмірі і остання отримавши вказане повідомлення погодилася із сумою боргу визначену у вказаному повідомленні, тобто те, що вказана сума є безспірною, що є обов`язковою умовою для вчинення виконавчого напису нотаріусом згідно до ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, «Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в не скасованій рішенням суду частині, не передбачає права нотаріуса вчиняти виконавчі написи на підставі кредитних договорів, які нотаріально не посвідчені.

Таким чином, колегія суддів вважає законними та обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції. При цьому враховуючи, що позивачем на підтвердження позовних вимог наведенні відповідні правові підстави, які свідчать про порушення приватним нотаріусом під вчинення виконавчого напису вимог закону, а відповідачем - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» вказані обставини у спосіб, визначений ЦПК України, не спростованні належними та допустимими доказами, а тому позов є обґрунтованим.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 частиною 1 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, ухвалюючи вказане рішення суд неправильно застосування норми матеріального права, тому вказане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Разом із апеляційною скаргою апелянтом також було заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 09 січня 2022 року між адвокатом Кубишкіною В.Ю. та ОСОБА_1. було укладено договір №09/01-1д про надання професійної правової (правничої) допомоги (а.с.142-143).

Крім того, 09 січня 2022 року між адвокатом Кубишкіною В.Ю. та ОСОБА_1. було укладено Додаткову угоду №1 до договору №09/01-1д про надання професійної правової (правничої) допомоги, відповідно до п.1 якої передбачено, що сторони домовилися, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правової (правничої) допомоги, а саме участь адвоката у цивільній справі №757/12543/21 становить 5 000 грн.

Відповідно до п.3 вказаної додаткової угоди №1 передбачено, що оплата послуг адвоката здійснюється на умовах передплати в 100% розмірі (а.с.144).

В матеріалах справи також міститься довідка про оплату від 10 січня 2022 року, яка підтверджує той факт, що адвокат Кубишкіна В.Ю. 10 січня 2022 року отримала від клієнта ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5 000 грн в якості гонорару за договором про надання професійної правової (правничої) допомоги№09/01-1д від 09 січня 2022 року (а.с.145).

11 січня 2022 року Кубишкіною В.Ю. та ОСОБА_1 було підписано акт №1 прийому-передачі виконаних робіт (детальний опис) до договору про надання професійної правової (правничої) допомоги№09/01-1д від 09 січня 2022 року (а.с.146).

Відповідно до вказаного акту №1 від 11 січня 2022 року, адвокат надав, а клієнт прийняв послуги з надання правової (професійної правничої) допомоги у формі: надання усних консультацій (особисто та онлайн) з приводу апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року (1 год.); надання письмових консультацій (1 год.); аналіз спірних правовідносин та надання правового аналізу (складання правового висновку) (1 год.); складання та відправка адвокатських запитів (2 год.); складання апеляційної скарги (5 год.); підготовка та відправка апеляційної скарги (2 год.).

Також апелянтом було надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Кубишкіної В.Ю. серії КС №8952/10 від 29 травня 2020 року (а.с.147).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що апелянтом було надано відповідні документи, які підтверджують правомірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, які є обґрунтованими та співмірними зі складністю даної справи. Крім того, відповідачем не було надано заперечень щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про задоволення вимог апелянта про стягнення 5 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки ОСОБА_1 при зверненні до суду першої інстанції було сплачено 908 грн судового збору та 454 грн судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, а за подачу апеляційної скарги - 1362 грн судового збору, а всього 2 724 грн, тому суд апеляційної інстанції стягує дані витрати з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь позивача у справі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №98395, вчинений 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором №696111419 від 10 лютого 2020 року в розмірі 23 349,50 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (юридична адреса 02002 місто Київ, вулиця Євгена Сверстюка, 11-А ) на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 724 грн. та витрати по оплаті послуг правничої допомоги в розмірі 5 000 грн, а всього 7 724 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови викладено 06 липня 2022 року.

Головуючи суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц. Кашперська

В.О.Фінагеєв