Справа № 201/1950/22
Провадження № 2/201/1858/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

з секретарем судового засідання Турбаївською М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

11.03.2022 АТ «Альфа-банк» звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді Батманової В.В. від 01 квітня 2022 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням відповідно до ч. 1 ст. 274 , ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 16.11.2006 між ОСОБА_1 та ЗАТ Альфа-банк (правонаступником якого є АТ Альфа-банк ) було укладено кредитний договір № 490015793, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 17 164,75 дол. США. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед банком, 16.11.2006 між кредитором та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №490015793-П, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов`язання нести солідарну відповідальність разом з боржником за невиконання зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором кредитор був вимушений звернутись до суду для захисту своїх прав та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2011, стягнуто солідарно з відповідачів суму боргу за кредитними договорами у розмірі 1177757,68 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.01.2012 вищевказане рішення змінено та зменшено стягнуту суму до 205641,63 грн. Позивач зазначає, що рішення суду від 20.01.2012 на сьогоднішній день боржниками не виконано, а оскільки наявність судового рішення, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, позивач нарахував інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за кредитними договорами, по тілу кредиту та відсоткам з урахуванням строків позовної давності, що передували зверненню з позовом до суду, а саме, 41 518,92 грн. інфляційні втрати та 18 524,59 грн. - заборгованість по 3% річних, які позивач просив солідарно стягнути з боржника та поручителя, а також понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив в якому представник просить відмовити в задоволенні позову відносно відповідача ОСОБА_2 , оскільки сплинув шестимісчний строк звернення з вимогою до поручителя.

Відповідач в ОСОБА_1 в судові засідання 29.04.2022, 19.05.2022, 13.06.2022 та 06.07.2022 поспіль не з`явилися, про дату та час слухання справи відповідачі повідомлялися шляхом направлення судових повісток за адресою проживання, яка була підтвердженою відповідями наданими ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 31.03.2022. Крім того, про дату та час розгляду справи на 06.07.2022 відповідачі повідомлялися шляхом розміщення оголошення на сайті Судова влада.

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

16.11.2006 між ОСОБА_1 та ЗАТ Альфа-банк (правонаступником якого є АТ Альфа-банк ) було укладено кредитний договір № 490015793, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 17 164,75 дол. США..

У зв`язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договором та наявністю заборгованості, кредитор скористався своїм правом на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості солідарно з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2011 позовні вимоги публічного акціонерного товариства Альфа-Банк було задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів суму боргу за кредитними договорами у розмірі 1177757,68 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.01.2012 вищевказане рішення змінено та зменшено стягнуту суму до 205641,63 грн.

Згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, які встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2011, яке набрало законної сили встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем ПАТ Альфа-Банк та відповідачем ОСОБА_1 договору № 490015793 від 16 листопада 2006 року цей відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 17164.75 доларів США для придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 16 листопада 2011 року. На забезпечення вказаних кредитних договорів було укладено договір поруки з відповідачем ОСОБА_2 , яка погодилася з його умовами.

Згідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В позовній заяві позивачем зазначено, що оскільки на сьогоднішній день постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.01.2012 відповідачами, які несуть солідарну відповідальність, фактично не виконано, заборгованість по кредитних договорах не погашена, кредитор має право на отримання сум передбачених ст.625 ЦК України, а тому позивач нарахував інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором по тілу кредиту та відсоткам, з урахуванням строків позовної давності що передували зверненню з позовом до суду, а саме, 41 518,92 грн. інфляційні втрати та 18 524,59 грн. - заборгованість по 3% річних.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України)

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Разом з цим, як підтверджується матеріалами справи та наявним судовим рішенням, яке набрало законної сили. Позивач пред`явив письмову вимогу до Поручителя ще у 2011 року.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 нього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя.

Підводячи підсумок викладеному, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути 3% річних у розмірі 18 524,59 грн. та інфляційні втрати у розмірі 41 518,92 грн., а загалом 60 043,50 грн., нараховані з урахуванням строків позовної давності що передували зверненню з позовом до суду.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 549, 611, 625, 1048, 1054 ЦК України, постановами Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019р. у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч.4 ст.82, ст.ст. 89, 128-131, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-банк» () інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 60 043 грн. 50 коп. (шістдесят тисяч сорок три грн. 50 коп.), які складаються з: 3 % річних у розмірі 18 524 грн. 59 коп. (вісімнадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири грн. 59 коп.), інфляційні втрати, які нараховані на прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 41 518 грн. 92 коп. (сорок одна тисяча п`ятсот вісімнадцять грн. 92 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-банк» () судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова