П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року м. Київ

Справа № 753/25839/21

Провадження: № 22-ц/824/5823/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,

секретар Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 30 грудня 2021 року, постановлену під головуванням судді Шаповалової К.В.,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рудика Валерія Вікторовича про визнання недійсними електронних торгів, акту про проведення електронних торгів, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.06.2008 року між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір №223326305, відповідно до якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 50 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення - до 16.06.2028 року. 13.06.2008 року на забезпечення виконання умов кредитного договору сторони також уклали іпотечний договір, згідно п. 1.1 якого банку було передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . Оціночна вартість предмета іпотеки складала 107 195,46 доларів США. 13.06.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 98 000,00 доларів США. 06.09.2012 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва у справі №2-3173/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 732 634,29 грн. 15.07.2021 року на підставі дублікату виконавчого листа №2-3173/12 від 16.04.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. було відкрито виконавче провадження №66111081 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 732 634,29 грн. До заяви про відкриття виконавчого провадження було, зокрема, додано копію іпотечного договору та технічної документації на спірну квартиру. 22.09.2021 року приватним виконавцем було описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . 29.09.2021 року приватним виконавцем на адресу ДП «Сетам» було направлено заявку на реалізацію арештованого майна. В заявці на реалізацію арештованого майна приватний виконавець зазначила невірну та неповну адресу нерухомого майна та невірну інформацію щодо підстави виникнення у боржника права власності на квартиру. 01.10.2021 року на веб-сайті «Сетам» було опубліковано оголошення щодо продажу предмету іпотеки, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 . З недотриманням положень ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець, не витримавши десятиденний строк з моменту опису та арешту квартири, на сьомий день передала квартиру на реалізацію з торгів, а на дев`ятий день вже було опубліковано оголошення на веб-сайті ДП «Сетам». 01.11.2021 року в рамках вказаного виконавчого провадження реалізовано арештоване нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення електронних торгів в системі «Сетам» лотом №496049. Відповідно до інформації, яка міститься в протоколі №558487 проведення електронних торгів, місце знаходження нерухомого майна: АДРЕСА_1 , переможцем торгів стала ОСОБА_2 10.11.2021 року приватним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні №66111081, в якому було зазначено, що електронні торги було проведено з реалізації квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, з боку приватного виконавця в заявці на реалізацію арештованого майна було зазначено невірну адресу нерухомого майна, а переможець торгів ОСОБА_2 попередньо огляд майна за його місцезнаходженням не здійснювала. 19.11.2021 року ОСОБА_2 за наслідком подання приватному нотаріусу КМНО Рудику В.В. акту про реалізацію предмета іпотеки отримала свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів №775 від 19.11.2021 року та зареєструвала у ДРРПНМ право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, приватний виконавець виніс акт з невірною адресою, а ОСОБА_2 подала нотаріусу акт з вірною адресою, хоча постанова про виправлення описки в процесуальному документі приватним виконавцем не виносилась. Зазначила, що приватний виконавець не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності на продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки боржник - ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Таким чином, укладений за наслідками проведення електронних торгів договір-купівлі продажу квартири суперечить ч. 2 ст. 203 ЦК України, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Окрім того, на її думку, приватним виконавцем було порушено Порядок реалізації арештованого майна, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5 (в редакції станом на 01.10.2021 року). Також вказала, що зазначення приватним виконавцем невірної адреси предмету іпотеки знизило кількість потенційних покупців, що вплинуло на формування ціни реалізації. Тому недотримання правил про інформованість невизначеного кола осіб щодо проведення торгів є істотним порушенням процедури. За викладених обставин, просила суд визнати недійсними електронні торги, які проведені ДП «Сетам» та оформлені протоколом №558487 проведення електронних торгів від 01.11.2021 року щодо реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 10.11.2021 року у виконавчому провадженні №66111081, складеного на підставі протоколу №558487 проведення електронних торгів від 01.11.2021 року щодо реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 775, видане 19.11.2021 року приватним нотаріусом КМНО Рудиком В.В. та поновити право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 61713686 від 19.11.2021 року, прийняте приватним нотаріусом КМНО Рудиком В.В.; судові витрати покласти на відповідачів.

Одночасно з поданням позову ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, мотивуючи свої вимоги тим, що звернулась із позовом до суду із вказаним позовом. Зазначила, що приватним виконавцем було умисно невірно зазначено адресу місця знаходження арештованого майна, а саме квартира АДРЕСА_1 , в той час, як боржнику належить квартира АДРЕСА_1 . Також зазначила, що з боку ДП «Сетам» не було виконано вимог пункту 2 розділу VІІ «Особливості реалізації окремих видів майна» Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5 (в редакції станом на 01.10.2021 року). Зауважила, що у випадку задоволення позовних вимог відновиться реєстрація права власності на вказану квартиру за нею, ОСОБА_1 . Окрім того, накладення арешту на вказану квартиру надасть можливість зупинити незаконне відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб. Враховуючи викладене, просила суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що приватний виконавець зазначила невірну та неповну адресу нерухомого майна, організатором аукціону було порушено вимоги Порядку «Передачі майна на реалізацію», а також Порядку «Особливості реалізації окремих видів майна». Накладення арешту на квартиру надасть їй, ОСОБА_1 , у разі задоволення позову можливість виконати рішення суду та захистити свої порушені права. Вказала, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали було порушено ст.ст. 149-151 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року справу призначено судді-доповідачу Гаращенку Д.Р. у складі колегії суддів: головуючий суддя Гаращенко Д.Р., судді Сліпченко О.І., Сушко Л.П.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року було призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року справу призначено судді-доповідачу Невідомій Т.О. у складі колегії суддів: головуючий суддя Невідома Т.О., судді Нежура В.А., Вербова І.М.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Бабенко Я.В. в інтересах ОСОБА_1 заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що відповідно до інформації, яка містилась у протоколі №558487 проведення електронних торгів від 01.11.2021 року щодо реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 переможцем визнано ОСОБА_2 . Всі доводи позивача про порушення порядку проведення торгів зводяться до того, що приватним виконавцем було неправильно зазначено адресу квартири. Відмітила, що приватним виконавцем була допущена технічна помилка у написанні «вулиця» замість «проспект», оскільки попередньо ці описки містились в документах, наданих виконавцю, зокрема, у виконавчому листі та технічному паспорті на квартиру. Технічна помилка у написанні адреси нерухомого майна не може свідчити про неправильне зазначення місцезнаходження майна у заявці на реалізацію арештованого майна, оскільки наведено достатньо даних, щоб належно ідентифікувати об`єкт нерухомого майна. Окрім того, позивач не надала жодних доказів, що зазначені нею порушення вплинули на результат електронних торгів, а також не доведено обставин, які б свідчили про порушення її прав та законних інтересів при проведенні електронних торгів. Тому очевидним є те, що ОСОБА_2 є належним та законним власником спірної квартири. Посилалась на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.06.2022 року у справі №333/6292/20, згідно якої дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. У зв`язку з цим ОСОБА_1 було обрано неналежний спосіб захисту. Позивачем також не наведено обставин, які б вказували на виникнення необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Окрім того, ОСОБА_1 не навела правових підстав, належного обґрунтування та достатніх доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, враховуючи те, що позивачем до заяви про забезпечення позову не надано жодного доказу на підтвердження викладених обставин, зокрема, щодо того, що ОСОБА_2 має намір або вчиняє дії щодо відчуження спірного майна.

У відзиві на апеляційну скаргу Звєзділіна-Полішко А.Д. в інтересах АТ «Райффайзен Банк» заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Викладені у заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову та в апеляційній скарзі обставини не доводять фактичне існування підстав для забезпечення позову або реальні ризики їх настання. Посилалась на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17, в якому зазначено, що умовою для застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. За таких обставин вважала, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки її заява не містить належного обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у справі.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_1 Руденко А.О. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.

Адвокат Бабенко Ю.С. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належного обґрунтування та достатніх доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з огляду на те, що позивачем до заяви про забезпечення позову не надано жодного доказу на підтвердження викладених обставин, а саме, що відповідач має намір або вчиняє активні дії щодо відчуження спірного майна.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд маєз урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі

№ 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробитинеможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними

й допустимими доказами».

Як убачається із матеріалів справи, позивачкою заявлено вимоги немайнового характеру, а тому накладення арешту на нерухоме майно не відповідає змісту порушеного, на думку позивачки, права, та не є співмірним із пред`явленими в цій справі вимогами.

При використанні механізму забезпечення позову позивач повинен належним чином обґрунтовувати мету та підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі та зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, підтвердити такі обставини належними й допустимими доказами;

Однак, у заяві про забезпечення позову відсутнє обґрунтування підстав його застосування у цій справі, не зважаючи на те, що арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами ДВС.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24.02.2021 року у справі № 766/8071/19, від 01.07.2021 року у справі № 207/75/19, від 17.11.2021 року у справі № 442/1828/21, від 14.12.2021. року у справі № 501/866/20.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову в обраний позивачкою спосіб.

Посилання скаржника на порушення відповідачем положень закону при реалізації нерухомого майна не можуть бути взяті до уваги колегії суддів, оскільки наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, а не на стадії вирішення питання щодо забезпечення позову.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішення питання про забезпечення позову та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 30 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 липня 2022 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура