Єдиний номер справи 489/5926/20
Провадження 22-ц812/353/22 Головуючий по 1 інстанції Коваленко І.В.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2022р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Лівшенко О.С.,

за участі: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2021р.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», про стягнення заборгованості за кредитом

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним,

встановила:

У листопаді 2020р. АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 32940,01 грн. заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 24.07.2012р. уклав з відповідачем кредитний договір, за умовами якого надавав останньому кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому було збільшено до 13000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 30.09.2020р. утворилася заборгованість за кредитом у сумі 32940,01 грн., яка складається лише з основного боргу (тіла кредиту) 32940,01 грн.

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідача 32940,01 грн. заборгованості за кредитом.

У грудні 2020р. ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до АТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним.

ОСОБА_1 зазначав, що кредитного договору з АТ КБ «Приватбанк» не підписував, а надана останнім анкета-заява є лише підтвердженням наміру укласти такий договір, а тому і не є належним доказом існування кредитних правовідносин.

З його кредитного рахунку невідомими особами викрадено 21068,83 грн. і за цим фактом органом досудового розслідування порушено кримінальну справу, у зв`язку з чим нарахування відсотків і штрафних санкцій за викраденими коштами свідчить про нечесну підприємницьку практику.

Крім того, банк пропустив строк позовної давності щодо платежів з 01 листопада 2015р. по вересень 2018р.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2021р. первісний позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 13841,80 грн. основного боргу (тіло кредиту) за кредитним договором від 24.07.2012р. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність рішення суду в частині задоволених вимог первісного позову та зустрічного позову, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про відхилення первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08 червня 2022р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2021р. щодо часткового задоволення первісного позову визнано неподаною та повернено останньому.

Таким чином, рішення суду в частині первісного позову не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість в апеляційному порядку на підставі ч.1 ст.367 ЦПК.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.ст.626,628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.10561 ЦК розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 24 липня 2012р. між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг.

Для обслуговування кредитного договору позивач видав відповідачу сім кредитних карток з терміном дії останньої картки - серпень 2023р.

З 19 лютого 2014р. за кредитним договором діяв кредитний ліміт у розмірі 500 грн., який неодноразово змінювався, в тому числі 16.09.2019р. 13000 грн., 27.10.2019р. 12993,23 грн., 03.04.2020р. 0 грн.

За період з 19 лютого 2014р. по 21 листопада 2019р. загалом за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 отримав від АТ КБ «Приватбанк» 291938,2 грн., а повернув 278456,4 грн.

Доводи відповідача щодо не укладення кредитного договору суд правомірно визнав необґрунтованими, тому що позивач надав належні та допустимі докази наявності між сторонами кредитних правовідносин, а саме: Анкету-заяву підписану ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, виписки по особовому рахунку, довідки про видачу кредитних карток і зміну кредитного ліміту.

Судом було з`ясовано, що за даними особового рахунку ОСОБА_1 сплачені останнім кошти зараховувались банком, в тому числі й на погашення процентів за користування кредитними коштами.

Підписана ОСОБА_1 . Анкета-заява не містить умов щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, а тому суд ухвалив рішення про часткове задоволення первісного позову у розмірі 13841,80 грн., тобто виключивши із визначеної банком кредитної заборгованості станом на 30.09.2020р. в розмірі 32940,01 грн. не обумовлені договором платежі із зарахуванням їх в якості погашення основного боргу (тіла кредиту).

Отже, доводи відповідача щодо неможливості нарахування відсотків та штрафних санкцій були враховані при вирішені даного спору не лише щодо 21068,83 грн., які він вважає викраденими з його банківського рахунку, а і щодо всієї суми отриманих кредитних коштів.

Посиланням відповідача на викрадення 21.11.2019р. з його банківського рахунку 21068,83 грн. та наданим з цього приводу сторонами доказів також була надана оцінка у відповідності зі ст.89 ЦПК з огляду на те, що досудове розслідування за даним фактом не завершено, а згідно перевірки, проведеної відповідачем з`ясовано, що з його карткового рахунку по карті платіжної системи MasterCart НОМЕР_1 здійснені трансакції на суму 2102 грн., 8408 грн., 10510 грн. відповідно до кредитного договору, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «Алекскредит» від 02.09.2019р., яким передбачено безспірне списання заборгованості.

Також суд вірно відхилив доводи щодо пропуску строку позовної давності, так як строк дії кредитного договору відповідає строку дії кредитної картки серпень 2023р., а в Анкеті-заяві відсутні умови про щомісячне повернення кредиту.

Оскільки суд ухвалив, в оскаржуваній частині, рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2021р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 06 липня 2022р.

Головуючий: Судді: