Справа № 372/630/21
Провадження № 2-109/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій О.Є.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство "Київський Картонно-Паперовий Комбінат" про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_5 звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Уточнивши позовні вимоги обґрунтувала їх тим, що 09 лютого 2007 роки сторони уклали шлюб, який рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2020 року було розірвано. За час спільного проживання з відповідачем, за спільно нажиті кошти, 29 березня 2019 року, ними було придбано двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , а договір купівлі-продажу вказаної квартири було оформлено на відповідача. Після придбання квартири сторони зробили ремонт, придбали меблі, посуд, різну побутову техніку та встановили вікна. Позивач вказує, що до офіційного розірвання шлюбу, відповідачем було створено умови, що вона була вимушена піти з спірної квартири разом з дітьми, а всі придбані разом речі залишилися у квартирі. Позивачу з дітьми довелося переїхати проживати до своєї матері, яка допомагає їй у вихованні та утриманні дітей, відповідач ухиляється від батьківського обов`язку та не цікавиться життям дітей, участі у вихованні майже не приймає. Спірну квартиру, меблі, речі, побутову техніку сторони придбали для своєї сім`ї, а на даний час відповідач проживає у квартирі сам, а тому позивач звернулась до суду з даним позовом та просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ., виділити їй у власність кімнату в вказаній квартирі, площею 19.0 кв.м., а відповідачу кімнату, площею 11,4 кв.м та решту всього нажитого спільного майна, а саме: диван, вартістю 14 000 грн.; дерев`яне двохярусне ліжко, вартістю 1 000 грн.; холодильник, вартістю 15 000 грн., шафу-купе, вартістю 5 000 грн.; кухню, вартістю 15 000 грн.; варочну поверхню, вартістю 3 000 грн.; м`ясорубку «Moulinex» вартістю 4 000 грн.; міксер електричний «Tefal», вартістю 1 300 грн., та стягнути з відповідача сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір.

Ухвалою судді від 25.02.2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 08.07.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

06.09.2021 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позову заяву. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що на час придбання спірної квартири сторони вже не проживали разом, спільного господарства не вели. Спірну квартиру він придбав за позику в розмірі 700 000 грн., що отримав від ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат», де він працював та працює на даний час, на підставі укладеного Договору про надання довгострокової, безвідсоткової, цільової позики № 159 від 20.03.2019 року. Крім того, для забезпечення виконання умов договору позики від 20.03.2019 року між ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» та відповідачем було укладено іпотечний договір від 03.03.2020 року. Крім того, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Обухівського районного суду Київської області Чеботар С.І. 03.03.2020 року внесений запис про обтяження об`єкту обтяження квартири ОСОБА_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , на виконання зобов`язань в сумі 700 000 грн. перед ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат». Вказує на те, що позивач не сплачує комунальних послуг, не приймала участі у поточних ремонтних роботах квартири, добровільно залишила квартиру та жодного разу не вживала заходів для погашення боргових зобов`язань, вважаючи що саме відповідачем придбана квартира, а тому вважає, що спірна квартира придбана за його особисті кошти та не може бути спільною власністю подружжя. З приводу поділу майна, а саме: ліжко, холодильник, шафа купе, варочна поверхня, м`ясорубка, міксер, зазначив, що вказане майно в період шлюбу сторони не купували, та позивачем не надано жодного доказу на підтвердження такого майна та його вартості, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

16.09.2021 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому позивач вказує на те, що спірну квартиру вони придбали частково за кредитні кошти, а частково за власні, в тому числі запозичені у фізичних осіб. З початку подружнього життя по грудень 2019 року вони проживали у матері позивача, а в спірній квартирі робили ремонт, кошти на який витрачали як із спільного бюджету, так і користувались допомогою рідних позивача. Також зазначила, що з часу заселення в спірну квартиру вона приймала участь у сплаті комунальних послуг, придбанні меблів та техніки та готова солідарно погашати борги за наявними зобов`язаннями по сплаті заборгованості. Вважає, що заперечення відповідача є обґрунтованими та безпідставними.

Ухвалою суду від 10.11.2021 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат».

26.11.2021 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що твердження позивача, що квартира була придбана частково за власні кошти, а частково за кредитні не відповідає дійсності, оскільки він сам звернувся до адміністрації ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» з проханням надати грошову позику за яку і було придбано спірну квартиру. Зазначає, що кредитні кошти відповідач сплачує одноособово, позивач ніколи не цікавилась сплатою коштів за вказаним зобов`язанням, а питання про поділ спірної квартири поставила лише після того, як він зробив в квартирі ремонт та погасив майже всю заборгованість.

Ухвалою суду від 24.12.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

12.21.2021 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат». В поданих до суду поясненнях представник третьої особи вказав, що дійсно 20.03.2019 року відповідачу було надано позику в розмірі 700 000 грн. для придбання квартири, оскільки він вже тривалий час працює на ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат», а на підприємстві існує політика заохочення добросовісних працівників. Відповідно до положень про надання фінансової, безстрокової, цільової позики передбачено, що позика надається виключно працівникам ПрАТ «Київський КПК», при вирішенні питання надання працівнику позики, враховується стаж роботи і його внесок у діяльність підприємства, а позика надається на безвідсотковій основі. Твердження позивача, що вона готова солідарно погашати борги необґрунтована, оскільки відповідач у даній справі немає простроченої заборгованості перед ПрАТ «Київський КПК», умови договору жодного разу не були порушені, позивач немає жодного відношення до ПрАТ «Київський КПК», а тому у підприємства немає обґрунтованих підстав для зміни боржника. Додатково зазначив, що спірна квартира придбана відповідачем не за спільні кошти подружжя, а кошти отримані в позику від роботодавця, погашення якої здійснюється виключно шляхом утримання коштів із заробітної плати відповідача, а тому просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з підстав, викладених у позові, відповіді на відзив та запереченнях.

Позивач підтримала думку представника, додатково зазначила, що в спірній квартирі не проживає з 27.02.2022 року. В спірній квартирі вони разом з відповідачем робили ремонт та їм допомагала її мати.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що, позовні вимоги є безпідставними та надуманими, а квартира була придбана за власні кошти відповідача.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, вказав, що спірну квартиру придбав за власні кошти, що взяв у позику у ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат». Ціна у Договорі купівлі-продажу квартиру була зменшена, щоб сплатити менший податок, реальна ціна квартири склала 26 000 доларів США. Вказану квартиру купував для дітей. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» в судове засідання не з`явився, в поданих до суду письмових пояснення просив розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 09.02.2007 року Виконкомом Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.06.2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.03.2019 року, ОСОБА_2 перебуваючи в шлюбі придбав квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та зареєстрував право власності 29.03.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вартість квартири, що була відчужена за цим договором, становить 258 343 грн.

Відповідно до звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкту оцінки від 22.02.2021 року вбачається, що оціночна (ринкова) вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , становить 844 443 грн.

Відповідно акту депутата Обухівської міської ради Карамаш М.М. складеного 26.01.2021 року за результатами обстеження на предмет реєстрації та проживання громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається, що при обстежені встановлено, що вказані особи зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , але проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

03.03.2020 року між ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» та ОСОБА_2 було укладено договір позики № 215, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених Договором про надання довгострокової, безвідсоткової, цільової позики № 159 від 20.03.2019 року, укладеному в простій письмовій формі укладеному між Позикодавцем та Позичальником, Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти в сумі 700 000 грн. в строк до 20 квітня 2019 року, а позичальник зобов`язується повернути суму позики в строк до 31 березня 2027 року.

Відповідно до п.3 Договору позики у зв`язку із домовленістю Сторін про нотаріальне посвідчення Договору позики грошей, Сторони підтверджують суму позики за Договором про надання довгострокової, безвідсоткової позики від 20 березня 2019 року в розмірі 700 000,00 (сімсот тисяч) гривень 00 копійок, а залишок неповернутої позики на момент укладення цього договору становить 619 810,00 (шістсот дев`ятнадцять сімсот десять) гривень 00 копійок.

Відповідно до п.14 цей договір укладено за згодою дружини Позичальника ОСОБА_8 , викладеної у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено 03.03.2020 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І., реєстровий номер № 214, зміст якої доведено до представника Позикодавця.

Відповідно п.15 умови цього Договору врегульовані сторонами на власний розсуд, у випадку, якщо існують розбіжності між актами цивільного законодавства і умовами цього Договору, сторони керуються положеннями цього Договору, щодо умов, не врегульованих цим Договором, сторони керуються чинними актами законодавства.

Відповідно п.16 даний Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань.

Вказаний вище Договір посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І. 03.03.2020 року.

03.03.2020 року між ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар 03.03.2020 року, за реєстровим номером 215, згідно з яким Іпотекодержатель передав Іпотекодавцю позику в сумі 700 000, грн., з 20 березня 2019 року і терміном повернення до 31 березня 2027 року.

Відповідно п.6.2 вказаного Договору іпотеки договір укладено за згодою дружини Іпотекодавця - ОСОБА_8 , викладеної у вигляді заяви-згоди, справжність підпису на якій засвідчено 03.03.2020 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І., реєстровий номер № 214, зміст якої доведено до представника Позикодавця.

Згідно акту обстеження на предмет проживання громадян від 13.09.2021 року, складеного депутом Обухівської міської ради вбачається, що було проведено обстеження на предмет проживання громадян за адресою: АДРЕСА_4 , та встановлено, що громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом за вказаною адресою до 07.12.2019 року. Крім того, на підставі вказаного акту депутата ОСОБА_9 від 04.3.2020 року Виконавчим комітетом Обухівської міської ради Київської області було складено довідку про те, що гр. ОСОБА_8 дійсно проживала зі своїми дітьми за адресою: АДРЕСА_2 , з грудня 2019 року.

Стороною позивача надано довідку з пенсійного фонду про отримані доходи за період з 2011 по 2020 рік, з якої вбачається, що ОСОБА_8 в період з 2019 по 2020 рік працювала та отримувала доходи.

До матеріалів справи стороною позивача долучено копії товарних чеків про придбання будівельних матеріалів для ремонту за період з 15.05.2019 по 04.09.2019 року.

З наданої стороною відповідача копії звіту про погашення позики за 01.05.2019 по 31.05.2022 року вбачається, що станом на 01.06.2022 року виплачено позику в сумі 262 440,00 грн., залишок позики становить 430 110,00 грн. Надана позика в сумі 692 550,00 грн. з 01.05.2010 року.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 №71-10757 від 26.08.2021 року вбачається, що за період з 01.09.2020 по 31.07.2021 року, останній отримав дохід у розмірі 347 124,70 грн.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 за період з 01.09.2020 року по 30.04.2022 року вбачається, що за вказаний період останній отримав дохід у розмірі 653 426,38 грн.

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що спірну квартиру сторони придбали 29.03.2019 року, в період шлюбу, тобто до березня 2020 року.

Вартість квартири, що була відчужена за цим договором купівлі-продажу квартири від 29.03.2019 року, становить 258 343 грн.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що сторони проживали в спірній квартирі до 07.12.2019 року.

Так, відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Внаслідок придбання квартири у кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Суд вважає, що відповідачем не доведено, що спірну квартиру було придбано за його особисті кошти, оскільки в період її придбання сторони перебували у шлюбі та проживали разом, що підтверджується відповідними доказами по справі. Тобто, квартира було придбано в інтересах сім`ї. Також, стороною позивача надано докази, що вона приймала безпосередню участь у її ремонті. Враховуючи викладене, спірну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , слід визнати спільної власністю подружжя, та підлягає поділу між сторонами у рівних частинах.

Що стосується виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них, то відповідач не заявляв позовних вимог про їх стягнення з позивачки, а тому у нього залишається право звернутись до суду з позовом про стягнення вказаних коштів в порядку регресу.

Щодо позовної вимоги про поділ майна в натурі, то в її задоволенні слід відмовити виходячи з наступного. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Виділення в натурі частки нерухомого майна можливе в разі поділу на самостійні об`єкти нерухомого майна, які повинні відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Виділення в натурі частки об`єкта нерухомого майна, що є спільною власністю, можливе, якщо кожному співвласнику може бути виділено відокремлене приміщення з власним входом.

Оскільки позивачем не надано суду висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо поділу спільного майна нажитого, а саме: диван, ліжко, холодильник, шафа-купе, кухня, варочна поверхня, м`ясорубка, міксер, вважаю, що в цій частині позовних вимог слід також відмовити з наступник підстав.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Останнім є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оскільки стороною позивача не надано доказів придбання та наявності вказаного майна, в цій частині позивних вимог слід відмовити.

Відповідно до частин 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи,покладаються: 1)у разі задоволення позову-на відповідача; 2)у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 4222 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевказане, керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 78, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 60, 69, 70, 71 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство "Київський Картонно-Паперовий Комбінат" про поділ спільного майна подружжя, задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю майно подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 4222 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Потабенко