Ухвала

21 липня 2022 року

м. Київ

справа № 606/1630/21

провадження № 61-6192ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позов обґрунтовано тим, що 09 серпня 2018 року близько 19 год 00 хв на автомобільній дорозі між селами Мшанець - Великий Говилів Теребовлянського району Тернопільської області відбулося зіткнення автомобіля марки «ВАЗ-2104», державний номерний знак НОМЕР_1 , який під керуванням водія ОСОБА_5 рухався в напрямку с. Мшанець, із комбайном марки «JOHN DЕERЕ 965», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної ДТП водій автомобіля «ВАЗ-2104» ОСОБА_5 загинув, а пасажир даного автомобіля ОСОБА_2 отримала легкі із короткочасним розладом здоров`я тілесні ушкодження. На підставі наведеного 10 серпня 2018 року слідчим управлінням ГУНП в Тернопільській області відомості про вказану ДТП внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000414 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення частини другої статті 286 Кримінального кодексу України (далі -КК України). Згідно з висновком експерта від 10 вересня 2018 року № 619, який включає в себе висновок від 15 серпня 2018 року № 1006; від 28 серпня 2018 року № 799, який проводив судово-медичну експертизу трупа, смерть ОСОБА_5 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами у речовину та під оболонки головного мозку. Між отриманням внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями і настанням смерті ОСОБА_5 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. При судово-медичній експертизі крові та сечі з трупа ОСОБА_5 метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено. За висновком експерта від 02 листопада 2018 року № 1301 судово-медичної експертизи виявлені у ОСОБА_2 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких із короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні.

Висновком експерта від 06 вересня 2018 року № 5-461/18, який проводив судово-автотехнічну експертизу, з метою встановлення технічного стану транспортного засобу, з`ясовано, що технічних несправностей систем автомобіля марки «ВАЗ-2104», державний номерний знак НОМЕР_1 , які б могли виникнути до ДТП, не виявлено.

В ході досудового розслідування 31 жовтня 2019 року заступником начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області Марченком О.Я. прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Вказана постанова про закриття кримінального провадження 25 листопада 2019 року оскаржена до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду, за результатами чого слідчого у провадженні зобов`язано відновити досудове розслідування та виконати вимоги потерпілої сторони. Дане кримінальне провадження неодноразово закривалось та після оскарження до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відновлювалось. Вина ОСОБА_1 в ході досудового розслідування залишилась недорозслідуваною з підстав зволікання та службової недбалості слідчих СУ ГУНП в Тернопільській області при здійсненні досудового розслідування, що призвело до використання усього процесуального строку досудового розслідування. Так, ОСОБА_2 - дочка водія автомобіля «ВАЗ-2104» ОСОБА_5 , який загинув внаслідок ДТП та ОСОБА_3 - дружина померлого, визнані потерпілими у кримінальному провадженні за наслідками смерті у ДТП ОСОБА_5 .

Позивачі вважали, що водієм ОСОБА_1 порушено пункти 2.3, 12.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) України, внаслідок чого ОСОБА_5 загинув внаслідок зазначеної ДТП. Відповідно до частини другої статті 1168 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. На час смерті ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 проживали однією сім`єю із потерпілим. ОСОБА_1 не компенсував ні кошти, які були витрачені на поховання, ні на встановлення пам`ятника, та не відшкодував моральних збитків, завданих смертю потерпілого. Втративши чоловіка, ОСОБА_3 залишилась самотньою, без матеріальної допомоги, оскільки чоловік, як голова сім`ї заробляв гроші та допомагав у всьому, за відсутності моральної та матеріальної підтримки чоловіка суттєво змінилися умови її життя. ОСОБА_3 не має матеріальної можливості покращити своє здоров`я після непоправної втрати чоловіка та забезпечити собі належний рівень життя. Крім того, ОСОБА_3 пережила стрес та душевні страждання внаслідок смерті чоловіка, у неї порушився сон, погіршився стан здоров`я, виникла невпевненість у майбутньому. Потерпіла ОСОБА_2 втратила батька. В момент, коли відбулась ДТП 09 серпня 2018 року, вона їхала в автомобілі разом із ним, тримаючи на руках маленького сина. Донька та онук стали свідками смерті батька (діда), та одержали тілесні ушкодження внаслідок ДТП, що відбулась із вини ОСОБА_1 . Втрата батька стала непоправною для ОСОБА_2 , оскільки батько був підтримкою та опорою її сім`ї. Через смерть батька в ДТП життя потерпілої ОСОБА_2 вже не є таким як раніше, погіршились умови її життя. В день вчинення ДТП ОСОБА_1 неодноразово визнавав вину, також в подальшому неодноразово обіцяв відшкодувати витрати. Однак, з часом ОСОБА_1 почав змінювати покази та перестав визнавати вину, бажаючи уникнути покарання.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 150 000,00 грн моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1 500,00 грн судового збору.

Задовольняючи позов в частині відшкодування шкоди ОСОБА_2 , суд першої інстанції зазначив, що вона є «іншою особою» в розумінні положень частини другої статті 1188 ЦК України, як пасажир одного з транспортних засобів, які у ДТП взаємодіяли як джерела підвищеної небезпеки. Тому, у даному випадку відповідальність перед пасажиром несуть обидва водії (володільці джерел підвищеної небезпеки) за правилами частини другої статті 1188 ЦК України.

Відмовляючи у відшкодуванні шкоди ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що для врегулювання правовідносин, які виникли та які розглядаються судом, підлягають застосуванню вимоги статі 1187, частини другої статті 1188 ЦК України, а також наявність вини лише особи, якій завдано шкоди, позивач ОСОБА_3 не є тією «іншою особою» у розумінні частини другої статті 1188 ЦК України, якій спільними діями водіїв при взаємодії джерел підвищеної небезпеки завдано шкоди, тому її вимоги про відшкодування моральної шкоди із відповідача ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 50 000,00 грн кожній моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду в зазначеній частині, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_2 у своїй позовній заяві ставила питання про відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 - чоловіка по 500 000,00 грн моральної шкоди спричиненої смертю джерелом підвищеної небезпеки. Суд першої інстанції, при розгляді позовних вимог ОСОБА_2 вийшовши за межі позовних вимог, розглянувши справу про стягнення моральної шкоди у зв`язку із отриманням нею легких тілесних пошкоджень в результаті ДТП, яких позивачка не заявляла, чим допустив порушення вимог норми статей 12, 13 ЦПК України. Разом із цим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка, що загинув внаслідок ДТП, а відповідач, як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом, незалежно від наявності його вини.

ОСОБА_1 у липні 2022 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2022 року, в якій просить скасувати постанову повністю, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 , в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема неврахування правових висновків, висловлених у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 235/8444/15-ц та постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Зокрема, ОСОБА_1 зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо відсутності його вини у ДТП, а наявності лише вини ОСОБА_5 , але протиправно не застосували до відносин, що склалися положення частини першої статті 1188 ЦК України.

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребування матеріалів указаної вище справи.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2022 року.

Витребувати з Теребовлянського районного суду Тернопільської області матеріали вищезазначеної цивільної справи № 606/1630/21.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак