ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3801/22 Справа № 207/2183/21 Суддя у 1-й інстанції - Бистрова Л. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Кравченко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюакціонерного товариства Українська залізниця

на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 21 січня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Українська залізниця про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що станом на 22 травня 2017 року працював на посаді електромонтера контактної мережі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», правонаступником якого є АТ «Українська залізниця». Того ж дня, при виконанні робіт на структурному підрозділі «Верхівцевська дистанція електропостачання» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав травми у виді: «електротравма, електроопік ІІІ ст. 5% кистей, правої сідниця, опікова хвороба».

За фактом нещасного випадку проведено розслідування та складено акт №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом та акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 22 травня 2017 року о 14 годині 35 хвилині.

Вказує, що 29 листопада 2017 року, вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (далі МСЕК) за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності 35%, встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні, медичній реабілітації, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги».

08 січня 2020 року при повторному огляді МСЕК визначено ступінь втрати професійної працездатності 30% та встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги».

У зв`язку з вказаним нещасним випадком починаючи з 34 річного віку назавжди порушено його звичний спосіб життя. Отримання травми та подальше лікування, супроводжувалось сильним фізичним болем в травмованих областях тіла, відчуття оніміння в області кистей та передпліччя. Не зважаючи на значний час, що минув з моменту травмування, наслідки травми переслідують його та завдають фізичні страждання і по нині, зокрема, турбує відсутність 3 пальця лівої кисті, біль в міжфалангових суглобах 2-5 пальців правої кисті та 1-2 пальців лівої кисті, стійке обмеження рухів 3,4 пальців правої кисті, обмеженість згинання 1,2 пальця лівої кисті, відсутність чутливості 1,2 пальців лівої кисті, наявність опікових шрамів на долонній поверхні обох кистей.

Внаслідок зазначених ушкоджень він не в змозі повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері та залежить від наслідків отриманого каліцтва. Вказане негативно відображається на його повсякденному житті та на житті його родини. Внаслідок больових відчуттів, особливо в нічний час, порушується його сон, що не дозволяє йому нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, перебування його в напруженому стані, стані роздратованості.

Вказані вимушені негативні зміни призводять до зниження якості його життя та зменшення благ, які він мав до моменту отриманого трудового каліцтва та втрати професійної працездатності.

На теперішній час він потребує проходження медичної реабілітації, проведення медичних та лікувальних процедур, що супроводжується витрачанням значного часу, який він міг приділяти близьким людям, на свій професійний, духовний, інтелектуальний розвиток, однак він в значній мірі позбавлений даних можливостей, розуміння чого переповнює його життя болем, відчаєм і жалем.

Вважає, що зі сторони АТ «Українська залізниця» має місце неналежне виконання вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. Розмір моральної шкоди оцінює у розмірі 210 000 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 21 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 грн. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що внаслідок не створення відповідачем належних та безпечних умов праці ОСОБА_1 зазнав ушкодження здоров`я, внаслідок чого позивачу завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, та її розмір 80 000 грн., суд визначив з урахуванням тяжкості завданої позивачеві моральної шкоди, глибини, тривалості та характеру моральних та фізичних страждань, їх інтенсивності та довготривалості, стану здоров`я, тяжкості нещасного випадку, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідністю лікування, втрати у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотності вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя, обсягу втрати позивачем працездатності у наслідок нещасного випадку.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Українська залізниця» звернулося з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» ставить питання про скасування рішення суду. Вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом є завищений, не відповідає засадам розумності та справедливості, оскільки відсутні будь-які докази, які б підтверджували завдану позивачу моральну шкоду саме у розмірі 80 000 грн. Позивачем не надано доказів, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є особою, яка завдала шкоди або відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , згідно наказу №73/ос від 02 серпня 2006 року був прийнятий на посаду електромонтера контактної мережі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», правонаступником якого є АТ «Українська залізниця».

Відповідно до Акту № 1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, ОСОБА_1 , затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Київській області Музиченко С.В., 12 червня 2017 року, при виконанні робіт на структурному підрозділі «Верхівцевська дистанція електропостачання» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» в межах опор контактної мережі №№246-250 парної колії перегону Запоріжжя-Кам`янське-Сухачівка, біля ППЗ-165 км в результаті нещасного випадку отримав травму.

Зазначена вище подія також підтверджується актом форми Н-5 «Про проведення розслідування нещасного випадку, який стався 22 травня 2017 року, о 14 год. 35 хв. у регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», в якому також зазначено, що згідно висновку про характер травми №16 виданого КЗ «КМЛІНМД`ДОР» ОСОБА_1 поступив до 1-го травматологічного відділення 22 травня 2017 року з діагнозом: Електротравма. Електроопік обох кистів, правої сідниці II Б - III ст.-5%. Ураження м`язів сухожилів кистів та передпліч. Т31.0. Ступінь тяжкості травми важкий (згідно рішення ЛКК №149 від 24 травня 2017 року). Згідно рішення ЛКК №1718 від 24 травня 2017 року заключення про тяжкість виробничої травми, виданого КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 2» ОСОБА_1 поступив у опікове відділення КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 2» 23 травня 2017 року, діагноз і код діагнозу по МКХ-10: Електротравма. Електроопік ІІІ-ї ступені 5% кистей, правої сідниці. Опікова хвороба. (Т29.3). Пошкодження відносяться до категорії тяжких.

Згідно п. 8 акту форми Н-1 вказано обладнання, експлуатація якого призвела до настання нещасного випадку, а саме площадка автомотриси АДМ-859 тип ДП-021 ВАТ «Тихорецкий машиностроительный завод им. В.В. Воровского», 2002 рік, електричне випробування ізолюючої площадки АДМ-859 від 24 лютого 2017 року, що згідно стандартів України є джерелом підвищеної небезпеки та на праві власності належить АТ «Українська залізниця».

Відповідно виписки з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії 12 ААА №045381 від 29 листопада 2017 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35%, встановлено ІІІ групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному, санаторно-курорному лікуванні, медичній реабілітації.

Згідно довідки МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії 12 ААА №075489 від 08 січня 2020 року, ОСОБА_1 повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30%, встановлено ІІІ групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному лікуванні, санаторно-курортному лікуванні.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Положеннями ст. 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з частинами першою та п`ятою ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У п. 13 зазначеної постанови судам роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 1168 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Таким чином, встановивши факт завдання моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку з втратою ним професійної працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, та вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено, що завдає йому фізичного болю та душевних страждань, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення ст. 237-1 КЗпП України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Доводи апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» про те, що у отриманні травми винен сам позивач не заслуговують на увагу, оскільки відповідач зобов`язаний забезпечити працівника належними умовами праці, і вина працівника в даному випадку не може бути покладена на останнього. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є завищеним, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем травм, і пов`язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає за необхідне змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з АТ «Українська залізниця» на користь позивача з 80 000 грн. до 50 000 грн.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із залишенням судом першої інстанції поза увагою змін до податкового законодавства, які набули чинності з 23 травня 2020 року згідно із законом України № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», відповідно до яких стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом, який підлягає оподаткуванню на час виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.

Оскільки сума стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди складає 50 000 грн., що значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, як це передбачено законом, тому в даному випадку, підлягає стягненню моральна шкода, з урахуванням податків і зборів фізичних осіб.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» слід задовольнити частково, а рішення суду змінити, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Українська залізниця задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 21 січня 2022 року змінити виклавши резолютивну частину наступним чином.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Українська залізниця на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. з урахуванням податку з доходів фізичних осіб.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова