Справа № 196/266/22
№ провадження 2/196/232/2022
20 липня 2022 року смт Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Костюкова Д.Г.,
секретаря судового засідання: Дорошенко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Вказують, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.07.2001 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 з 01 вересня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , який рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2022 розірвано (рішення набрало законної сили 23.03.2022).
З 2013 року ОСОБА_3 проживає та працює в Російській Федерації.
Відповідач ніякої участі в утриманні квартири не приймає та нею не користується, навіть особистих речей його в квартирі нема. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не має можливості.
Таким чином, відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації більше 8 років, залишається зареєстрованим, проте в квартирі не мешкає, особистих речей в ньому не має, оплату комунальних послуг не здійснює.
Реєстрація відповідача у житловому будинку позбавляє позивачів можливості отримати субсидію на сплату за надані житлово-комунальні послуги та впливає на розмір цих виплат.
Отже, дії відповідача по відношенню до позивачів, що проявляються в перешкоджанні їм користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним їм на праві власності майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 , є неправомірними та такими що порушують їх законні права та інтереси, передбачені ст.41 Конституції України.
Враховуючи, що вони є співвласниками квартири і як позивачі звернулися до суду з даним позовом за захистом своїх прав як співвласників квартири, не порушують прав фізичних та юридичних осіб, однак відповідач без достатніх підстав до теперішнього часу зареєстрований в квартирі, в ній не проживає більше 8 років, а тому можливо усунути їм як співвласникам перешкоди у користуванні квартирою, шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку.
На підставі викладеного, прохають визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гадля Ольського району Магаданської області РФ, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зняття його з реєстраційного обліку.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, проте надали до суду заяви, в якій прохали судове засідання провести у його відсутність, позовні вимоги підтримують повністю.
Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в суді, в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність, будь-яких інших клопотань до суду не надіслав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.07.2001 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.9).
Згідно з рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2022, яке набрало законної сили 28.02.2022, шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який було зареєстровано 01 вересня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Царичанського районного управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом №84, розірвано (а.с.10, 11).
Згідно довідки від 13.05.2022р. №104 виданою Виконавчим комітетом Царичанської селищної ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але не проживає (а.с.12).
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Також ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання.
Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення впродовж шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак за вказаною адресою не проживає більше восьми років.
На підставі ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Таким чином, при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідач є колишнім членом родини позивачів, більше восьми років не мешкає за адресою, АДРЕСА_2 , без поважних причин, що вказує на відсутність у нього інтересу до вказаного житла як одного з основних матеріальних умов життя людини, у зв`язку з чим він може бути визнаним таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Таким чином, позивачі, як співвласники вказаної житлової квартири, мають право володіти, користуватися та розпоряджатися цією квартирою на власний розсуд, використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.379,382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Наявність реєстрації місця ОСОБА_3 в квартирі позивачів обмежує їх права, як співвласників, на підставі ст. 391 ЦК мають право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, повністю доведеними, тому вони підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, відсутні законні підстави для задоволення вимоги позивачів щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача у вказаній квартирі, оскільки зняття осіб з реєстрації відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не належить до повноважень суду.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4 , як інвалід ІІ групи (а.с.5) звільнена від сплати судового збору, відтак судові витрати у вигляді судового збору в сумі 496,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.
Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 496,20 грн.
Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 328, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 71, 72, 150 ЖК Української РСР, ст.ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 354-355 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Дніпропетровськ, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Царичанським РС ГУДМС України в Дніпропетровській області 09 липня 2014 року, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця села Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 12.06.2007 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гадля Ольського району Магаданської області РФ, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гадля Ольського району Магаданської області РФ, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гадля Ольського району Магаданської області РФ, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 496,20 гривень на користь держави.
Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гадля Ольського району Магаданської області РФ, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця села Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 12.06.2007 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 496,20 гривень.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 20.07.2022 року.
Суддя: Д.Г. Костюков