Єдиний унікальний номер судової справи: 150/29/22
Номер провадження: 2/150/30/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.,

за участі секретаря Дудки А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області про визнання права власності на земельний пай в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, відповідач Чернівецька селищна рада Могилів-Подільського району Вінницької області. Вказаний позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . За життя померла залишила заповіт, згідно якого заповіла позивачці земельну ділянку площею 1,9699 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0453, яка розташована за межами с. Біляни Могилів-Подільського району Вінницької області. Звернувшись до нотаріуса з приводу оформлення спадкового майна, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. За вказаних підстав, в позасудовому порядку позивач позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майна.

Позивач в судове засідання не з`явилася, клопотала про розгляд справи у її відсутність.

Відповідачем - Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області було подано заяву про розгляд справи у відсутність представника селищної ради. Проти позовних вимог селищна рада не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази дійшов висновку про наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

За життя, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла залишила заповіт, відповідно до якого заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,9699 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0453, яка розташована за межами с. Біляни Могилів-Подільського району Вінницької області. Вказаний заповіт було посвідчено секретарем сільської ради с. Біляни Чернівецького району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за № 6.

Втім, при звернення до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно, останнім було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 листопада 2020 року № 292-02-31. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії слугувало те, що відповідно до змісту заповіту, ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0453. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданої Центром надання адміністративних послуг Чернівецької РДА Вінницької області 16.11.2016 за № 73082879, підставою для виникнення права власності на земельну ділянку, яка успадковується, зазначено право установчий документ свідоцтво про право на спадщину, видане Чернівецькою державною нотаріальною конторою 22.08.2014 за реєстровим № 1016. В змісті зазначеного свідоцтва про право на спадщину, дублікат якого виданий державним нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області 19.11.2020 за реєстровим № 750, зазначено майно право на земельну частку (пай) в КСП ім.. Шевченка с. Біляни. Жодної інформації щодо земельної ділянки, зазначеної в заповіті ОСОБА_2 , та яка успадковується після її смерті з кадастровим номером :03:001:0453 не зазначено.

В силу того, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0453 зареєстровано на підставі неналежного право установчого документу, який би підтверджував право виникнення права власності на земельну ділянку, яка успадковується.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення та належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися за свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII від 19.10.73 року ; статті 7, 17 Загальної декларації прав людини прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

При вирішенні даного цивільно - правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Судом було досліджено копію спадкової справи № 189/2014 щодо майна померлої ОСОБА_3 , на яке свідоцтво про право на спадщину за законом видано ОСОБА_2 , копію спадкової справи № 41/2017 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , заведеної 02 березня 2017 року, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 листопада 2016 року № 73082879, лист відділу № 5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, на підставі яких встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0453, цільове призначення: 01.01 «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» площею 1,9699 га, що розташована за межами населеного пункту с. Біляни Могилів-Подільського району Вінницької області зареєстрована в Національній кадастровій системі 23 березня 2015 року та перебуває у приватній власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер у реєстрі речових прав 17428311 від 08 листопада 2016 року, зареєстрований Чернівецькою районною державною адміністрацією). Відповідно до матеріалів паювання вказана земельна ділянка була розподілена померлій ОСОБА_3 , право на яку посвідчувалося сертифікатом серії НОМЕР_2 та спадщину після її смерті прийняла ОСОБА_2 , які було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 серпня 2014 року № 1016.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування підлягають задоволенню, оскільки позивач, як спадкоємець майна, що є предметом спору в даній цивільній справі за заповітом має право на спадкове майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 та враховуючи те, що іншим чином ОСОБА_1 не має можливості оформити право власності на спадкове майно, задоволення позову не порушуватиме права та інтереси третіх осіб у тому числі держави, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області про визнання права власності на земельний пай в порядку спадкування, задоволити .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 1,9699 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0453, яка розташована за межами с. Біляни Могилів-Подільського району Вінницької області.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги впродовж тридцяти днів від дня його винесення до Вінницького апеляційного суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Головуючий суддя С.П. СУПЕРСОН