ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/78/16Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/599/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 305010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/78/16-ц за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Самуляка Михайла Юрійовича на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у цивільній справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на навчання, -

В С Т А Н О В И В:

у січні 2016 року Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання в сумі 31 756 (тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят шість) гривень 29 копійок, а також стягнення судового збору у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень (а.с. 2-4).

В обґрунтування позовних вимог Одеський ДУВС зазначив, що у 2011 році відповідач був зарахований курсантом до Одеського державного університету внутрішніх справ та поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. ОСОБА_1 закінчив університет, отримав диплом фахівця та був відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України в Тернопільській області. Відповідач був призначений на посаду дільничого інспектора міліції ВДІМ МТБ Тернопільського МБ УМВС України в Тернопільській області. Згідно наказу УМВС України в Тернопільській області №126 о/с від 05 травня 2015 року відповідач звільнений з органів внутрішніх справ за п.64 Є (за порушення дисципліни). Особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за порушення дисципліни відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі. Позивач є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України. Однак, ОСОБА_1 добровільно відмовився відшкодувати витрати, понесені університетом на його навчання.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 року позов Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на навчання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Тернопільським МВ УМВС України у Тернопільській області 30 січня 2007 року, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) на користь Одеського державного університету внутрішніх справ (р/р 0570, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО: 820172, ) витрати за період навчання в сумі 31 756 (тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят шість) гривень 29 копійок та 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень сплаченого судового збору (а.с. 63-64).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 року у справі №607/78/2016-ц за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на навчання відмовлено (а.с. 112).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Самуляк Михайло Юрійович просить скасувати заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 року, справа №607/78/16-ц та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а даний спір повинен розглядати адміністративний суд, у порядку адміністративного судочинства, а не суд загальної юрисдикції. Вказує, що ОСОБА_1 , навчаючись у вищому навчальному закладі внутрішніх справ, проходить державну службу, яка відповідно до норм закону вважається публічною службою. Оскільки спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства. З урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Одеський державний університет внутрішніх справ своїм правом на відзив не скористався.

Представник ОСОБА_1 адвокат Самуляк М.Ю. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, проте надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник Одеського ДУВС в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа, зокрема судової повістки.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Одеського державного університету внутрішніх справ від 08 серпня 2011 року №136 о/с ОСОБА_1 зарахований курсантом до Одеського державного університету внутрішніх справ.

26 вересня 2011 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ, Управлінням МВС України в Тернопільській області та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ (а.с. 59-60).

Згідно з пп.2.3.5 даного договору ОСОБА_1 був зобов`язаний після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначений і відпрацювати не менше трьох років.

Пунктом 2.3.6 договору ОСОБА_1 погодився з тим, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, він буде зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

ОСОБА_1 самостійно уклав вищевказаний договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ, що підтверджується його підписом.

Відповідно до наказу Одеського державного університету внутрішніх справ від 21 червня 2011 року №86 о/с відповідач був відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України в Тернопільській області.

Наказом УМВС України в Тернопільській області від 24 липня 2014 року №156 о/с відповідач призначений на посаду дільничого інспектора міліції ВДІМ МТБ Тернопільського МБ УМВС України в Тернопільській області, що підтверджується послужним списком ОСОБА_1 , особистий номер №М-153967 (а.с. 5-10).

Згідно витягу наказу начальника УМВС України в Тернопільській області №126 о/с від 05 травня 2015 року відповідач звільнений з органів внутрішніх справ за п.64 Є (за порушення дисципліни) на підставі висновку, наказу УМВС від 05 травня 2015 року №788 (а.с. 14-15).

Згідно розрахунку фактичних витрат, пов`язаних із утриманням рядового міліції ОСОБА_1 №286 від 24 вересня 2015 року вартість утримання курсанта ОСОБА_1 за період навчання з 15 серпня 2011 року по 21 червня 2014 року становить 31 756,29 гривень, у тому числі: грошове забезпечення 8 695,78 гривень, нарахування на заробітну плату 1 788,20 гривень, речове забезпечення 1 650,50 гривень, харчування 8 489,29 гривень та комунальні послуги 11 132,52 гривні (а.с. 19-29).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушені договірні зобов`язання з Одеським державним університетом внутрішніх справ та Управлінням МВС України в Тернопільській області, а тому ОСОБА_1 має відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням його у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком в розмірі 31 756,29 гривень.

Колегія суддів вважає, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 квітня 2016 року слід скасувати, провадження у справі закрити, оскільки судом порушено норми процесуального права, зокрема правила предметної юрисдикції.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Колегія суддів погоджується із доводами представника ОСОБА_1 адвоката Самуляка М.Ю. стосовно того, що спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 Цивільного кодексу України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим за приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та розгляду справи в суді першої інстанції, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

За змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ Про міліцію (далі - Закон №565-XII), чинного на час виникнення спірних правовідносин, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону №565-XII працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до статті 18 Закону №565-XII підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 наказом №136 о/с Одеського державного університету внутрішніх справ від 08 серпня 2011 року зарахований курсантом до Одеського державного університету внутрішніх справ та поставлено на всі види продовольчого і речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, а 26 вересня 2011 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ, Управлінням МВС України в Тернопільській області та відповідачем ОСОБА_1 був укладений тристоронній договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку він буде призначений, і відпрацювати на ній не менше трьох років. Проте згідно з витягу наказу начальника УМВС України в Тернопільській області №126 о/с від 05 травня 2015 року відповідач звільнений з органів внутрішніх справ за п.64 Є (за порушення дисципліни) на підставі висновку, наказу УМВС від 05 травня 2015 року №788.

Колегія суддів вважає, що на курсантів вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України поширюються права та обов`язки, гарантії правового і соціального захисту, а також відповідальність працівників міліції, а тому служба відповідача є публічною, у зв`язку з чим не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли за участю суб`єкта владних повноважень, а отже, спори між учасниками цих правовідносин є публічно-правовими та їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Тому спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16 (провадження №11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі №461/5577/15-ц (провадження №14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №820/5761/15 (провадження №11-750апп18) та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №127/7858/18 (провадження №14-373цс19), що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України вказав, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі Занд проти Австрії (заява №7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...].

Згідно з п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Самуляка Михайла Юрійович слід задовольнити, заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 року скасувати, провадження у цивільній справі №607/78/16-ц за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на навчання закрити.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 376, 377, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Самуляка Михайла Юрійович задовольнити.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2016 року скасувати.

Провадження у цивільній справі №607/78/16-ц за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на навчання закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 липня 2022 року.

Головуючий

Судді