Справа №461/3140/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

у складі:головуючого судді Мисько Х.М.,

за участі: секретаря судового засідання Кухар Р.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові справу за заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП:невідомий) за участю заінтересованої особи: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомий) про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно

ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців. Свої вимоги мотивує тим, що, заінтересована особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним братом та заявникапроживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 тривалий час не працює, зловживає алкогольними напоями та перебуває на обліку в комунальному закладі «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Заявник ОСОБА_1 декілька років зазначає домашнього насильства від дій його брата ОСОБА_3 . Поведінка заінтересованої особи ОСОБА_3 негативно впливає на психологічне здоров`я та працездатність заявника. Крім того заявник стверджує, що після майже щоденних скандалів, сварок, образ та погроз з боку ОСОБА_3 , він не може відпочити вдома та належним чином виконувати свої професійні обов`язки за місцем роботи. З кожним роком ОСОБА_3 поводить себе все агресивніше. В 2018 році заявник, звертався із заявами до комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з метою направлення ОСОБА_3 на стаціонарне лікування до вказаного закладу. Відповідно до моїх заяв ОСОБА_3 декілька разів проходив стаціонарне лікування у КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Крім того, заявник неодноразово звертався за захистом до правоохоронних органів, починаючи з 2018 року. ОСОБА_3 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, а це свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї. Проте, це не дало жодного результату, він не змінив своєї поведінки.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АА №597973 від 02.04.2018 року, ОСОБА_3 07.03.2018 р. близько 19:00 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , вчинив фізичний та психологічний тиск на своїх братів, чим здійснив насильство в сім`ї.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АА №597972 від 02.04.2018 року, ОСОБА_3 25.03.2018 р. близько 19:00 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , вчинив фізичний та психологічний тиск на своїх братів, чим здійснив насильство в сім`ї.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АА №597971 від 02.04.2018 року, ОСОБА_3 27.03.2018 р. близько 21:00 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , вчинив фізичний та психологічний тиск на своїх братів, чим здійснив насильство в сім`ї.

За вказаними протоколами дії ОСОБА_3 органом поліції кваліфіковані за ч.І ст. 173-2 КУпАП- вчинення домашнього насильства.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 08.06.2018 р. вищевказані протоколи про адміністративне правопорушення об`єднано в одне провадження за №461/2765/18. Однак, 27 червня 2018 року постановою суду закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3 .

Крім того, 14.05.2022 року близько 13:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , вчинив відносно ОСОБА_1 психологічне домашнє насильство, а саме ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, що спричинило шкоду психологічному здоров`ю заявника. За зверненням ОСОБА_1 , органом поліції відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №697906 від 14.05.2022 року за ч.1ст.173-2 КУпАП, який спрямовано до суду для притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 31.05.2022 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн.

Заявник вважає що є особою, яка зазнала домашнього насильства, тому просить заяву задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.06.2022 року відкрито провадження у справі.

Заявник та представника заявника у судовому засіданні вимоги заяви підтримали просили таку задовольнити. Також пояснили, що заінтересована особа ОСОБА_3 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та іншого місця проживання немає.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із необхідністю ознайомлення з матеріалами справи його адвоката. Однак, жодних доказів про укладення договору про надання правової допомоги заінтересованої особи ОСОБА_3 з адвокатом, на підтвердження вказаних обставин, суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому, за таких обставин, суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.

Заслухавши пояснення заявника та представника заявника, дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заяву слід частково задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідним братом заявника ОСОБА_3 , та заявник та заінтересована особа проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з матеріалів справи.

Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону, обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону є оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АА №597973 від 02.04.2018 року, ОСОБА_3 07.03.2018 р. близько 19:00 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , вчинив фізичний та психологічний тиск на своїх братів, чим здійснив насильство в сім`ї.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АА №597972 від 02.04.2018 року, ОСОБА_3 25.03.2018 р. близько 19:00 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , вчинив фізичний та психологічний тиск на своїх братів, чим здійснив насильство в сім`ї.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АА №597971 від 02.04.2018 року, ОСОБА_3 27.03.2018 р. близько 21:00 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , вчинив фізичний та психологічний тиск на своїх братів, чим здійснив насильство в сім`ї.

За вказаними протоколами дії ОСОБА_3 органом поліції кваліфіковані за ч.І ст. 173-2 КУпАП- вчинення домашнього насильства.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 08.06.2018 р. вищевказані протоколи про адміністративне правопорушення об`єднано в одне провадження за №461/2765/18. Однак, 27 червня 2018 року постановою суду закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3 .

Крім того, 14.05.2022 року близько 13:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , вчинив відносно ОСОБА_1 психологічне домашнє насильство, а саме ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, що спричинило шкоду психологічному здоров`ю заявника. За зверненням ОСОБА_1 , органом поліції відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №697906 від 14.05.2022 року за ч.1ст.173-2 КУпАП, який спрямовано до суду для притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 31.05.2022 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн.

Згідно направлення КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» від 09.07. 2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 направлений первинно у психіатричну лікарню у примусовому порядку за рішенням лікаря психіатра.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 є постраждалою особою від дій ОСОБА_3 , які мають ознаки домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч. 4 вказаної статті обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Разом з тим, як вбачається з пояснень заявника ОСОБА_1 , наданими у судовому засіданні, заінтересована особа ОСОБА_3 зареєстрований та є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ЦК України).

Таким чином, заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 з покладенням обов`язків: заборони ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: квартира АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців та заборони ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 , за адресою: квартира АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності іншого місця проживання у ОСОБА_3 .

Враховуючи зібрані у справі докази, в ході судового розгляду доводи заявника щодо домашнього насильства відносно нього знайшли своє підтвердження. Тому, з метою запобігання та протидії насильству, суд прийшов до висновку про необхідність видачі стосовно ОСОБА_3 обмежувального припису з визначенням заходу тимчасового обмеження його прав, передбаченого пунктом 4 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви та видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265, 315 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк б (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , а саме:

- заборонити ОСОБА_3 вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним строком на 6 місяців.

Повний текст рішення складено 05.07.2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Мисько Х.М.