ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8325/21 Номер провадження 22-ц/814/1833/22Головуючий у 1-й інстанції Коновод О. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Абрамова П.С., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Бродській В.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 травня 2022 року (ухвалене суддею Коновод О.В., повний текст рішення складено суддею 13 травня 2022 року) у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.06.2020 року, яке набрало законної сили від 07.08.2020 року (цивільна справа № 524/723/20) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, на користь, ОСОБА_2 , було стягнуто з ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частки транспортного засобу марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 86004,30 грн. (вісімдесят шість тисяч гривень чотири гривні 30 копійок), та витрати на експертне дослідження, судовий збір в розмірі 6251,46 грн., а всього 92255,76 грн.

Згідно вищевказаного рішення суду Автозаводським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці було відкрито виконавче провадження ВП № 62842717 на підставі виконавчого листа № 524/723/20 про стягнення вищезазначеної суми грошових коштів. Той факт, що відповідач являється боржником додатково підтверджується Інформацією з Єдиного реєстру боржників від 15.07.2021 року.

Відповідно до довідки Автозаводського відділу ДВС м.Кременчук за № 61407 від 03.06.2021 року, вбачається, що станом на 01.06.2021 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість в сумі 78 784,53 грн.

Проте, не дивлячись на вищевказані документи, відповідач грубо ухиляється від виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчук від 18.06.2020 року у справі № 524/723/20, яке є обов`язковим до виконання.

Вказує, що в якості досудового врегулювання спору позивач зверталась до відповідача із вимогою-претензією від 05 травня 2021 року, відповідно до якої запропонувала ОСОБА_1 терміном до 20.05.2021 року в добровільному порядку здійснити повну виплату боргу грошових коштів або ж здійснити примусову реалізацію через органи ДВС України належної відповідачу на праві власності частини квартири в рахунок погашення боргу. Дана претензія була отримана відповідачем 07.05.2021 року. Однак, 19.05.2021 року ОСОБА_1 направив позивачу відповідь на вимогу-претензію з якої вбачається, що боржник самостійно встановлює порядок виплати, при цьому питання щодо розстрочки або відстрочки виплати боргу - ним перед ДВС не ставилось, та своєї згоди на розстрочку або відстрочку позивач не надавала. Також, згідно вказаного листа вбачається, що відповідач категорично заперечує виконувати покладене на нього грошове зобов`язання та навмисно не бажає виплатити належні грошові кошти.

Позивач вважає, що відповідач здійснюючи дрібні платежі із заробітної плати перш за все розраховує на інфляцію, яка суттєво зменшить суму боргу, та він виплатить по факту набагато меншу суму.

Проте, з даним порядком виплати боргу позивач категорично не погоджується, оскільки в самому рішенні Автозаводського районного суду м.Кременчук від 18.06.2020 року відсутня вказівка на погіршений майновий стан боржника, та відсутня вказівка на розстрочку чи відстрочку виплати боргу.

Позивач звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 являється власником 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на яку позивач пропонувала у вищевказаній претензії зробити відчуження в порядку виконання виконавчого провадження в рахунок погашення боргу. Вищевказана квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.05.2015 року за реєстровим № 223. Дана інформація підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 255232010 від 04.05.2021 року.

Таким чином, станом на 23.11.2021 року, сума боргу за зобов`язанням ОСОБА_1 за невиконання рішення Автозаводського районного суду м.Кременчук від 18.06.2020 року становить - 27019,55 грн. (двадцять сім тисяч дев`ятнадцять гривень 55 копійок), та складається з: пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 14235 грн. 08 коп.; 3% річних за користування грошовими коштами - 3066 грн. 76 коп.; інфляційні збитки - 9717 грн. 71 коп.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 11 травня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 12784,47 грн., з яких: 3066,76 грн - 3 % річних за користування грошовими коштами; 9717,71 грн - інфляційні збитки, за борговими зобов?язаннями відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 18.06.2020 року, яке набрало законної сили від 07.08.2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. та судовий збір 908,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 травня 2022 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрнутованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що а ні законодавством України, а ні рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.06.2020 року не пепредбачена одноразова спалата вказаних коштів і не визначено термін, до закінчення якого він повинен провести виплати. Посилається на те, що ним подано до Автозаводського ВДВС м. Кременчука заяву про звернення стягнення на заробітну плату, на підставі якої винесено постанову про відрахування відповідних відсотків з його заробітної плати. Вказана постанова ніким не оскаржена, прострочень по оплаті немає, а тому вважає, що стягнення з нього грошових коштів проводиться згідно з Законом України «Про виконавче провадження». Крім того зазначив, що суд неправомірно застосував до вищевказаних правовідносин норми ст. ст. 526, 625 ЦК України, внаслідок чого помилково стягнув з нього 3% річних та інфляційні збитки. Також судом, при ухваленні рішення не було навіть визначено термін, з якого часу, на його думку відбулося порушення, що тягне за собою застосування вимог ст. 615 ЦК України. Вважає, що вимога про стягнення судових витрат також не підлягала задоволенню.

Від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій остання спростовуючи доводи, які викладені в апеляційній скапрзі та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій останній спростовуючи доводи, які викладені у відзиві прохав апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги відповідачем оскаржено рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених вимог, а тому перегляду рішеннґя суду здійснюється лише в межах ждоводів апеляційної скраги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що рішення Автозаводського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 18.06.2020 року, яке набрало законної сили від 07.08.2020 року (цивільна справа № 524/723/20) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, на користь, ОСОБА_2 , було стягнуто з ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частки транспортного засобу марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 86004,30 грн. (вісімдесят шість тисяч гривень чотири гривні 30 копійок), та витрати на експертне дослідження, судовий збір в розмірі 6251,46 грн., а всього 92255,76 грн.

На підставі вказаного рішення суду, за виконавчим листом №524/723/20 Автозаводським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці відкрито виконавче провадження ВП №62842717 про стягнення вищезазначеної суми грошових коштів.

Факт того, що відповідач являється боржником додатково підтверджується Інформацією з Єдиного реєстру боржників від 15.07.2021 року.

Згідно довідки Автозаводського відділу ДВС м.Кременчук за № 61407 від 03.06.2021 року, вбачається, що станом на 01.06.2021 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість в сумі 78 784,53 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, та стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов?язання до моменту його усунення.

Разом з цим, місцевий суд зазначив, що вимоги в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов?язання, не підлягають задоволенню у зв?язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої завлено представником відповідача.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вцілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку.

За правилами частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов?язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до частини п?ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов?язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов?язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою.

За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов?язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов?язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов?язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У ч.3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо виконання рішення суду про відшкодування грошової компенсації у вартісному виразі, є грошовим зобов?язанням.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) висловлена позиція про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Таким чином, після набрання рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.06.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, у відповідача виникло зобов`язання щодо сплатити заборгованісті, яке не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Доводи апелянта про те, що прострочень по оплаті немає є безпідставними, оскільки заборгованість за судовим рішенням не погашена.

Відтак позивач має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавськийапеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 21 липня 2022 року.

Головуючий суддя : _______________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ П.С. Абрамов ______________ Л.М. Хіль