ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/1329/22

Провадження № 22-ц/4820/1186/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/1329/22 за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2022 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) вказувало, що ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Заяву №б/н від 10.01.2019 та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування і обслуговування картрахунку, який в подальшому було збільшено до 17000 грн. Позивач зазначав, що ним виконанні взяті на себе зобов`язання за Договором, тоді як відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 15.12.2021 виникла заборгованість у розмірі 20391,65 грн, з яких: 16028,09 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4363,56 грн заборгованість за простроченими відсотками. Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 20391,65 грн заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.01.2019 станом на 15.12.2021 та судові витрати.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 11940 грн 35 коп заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.01.2019 та 1415 грн 78 коп витрат по оплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так, Банк вказує, що відповідачкою не спростовано факту погодження умов кредитування: вона не з`являлася до суду, заперечень на позов не подавала, не спростувала факту підписання паспорту кредиту та ознайомлення з умовами кредитування. Крім того, апелянт вказує, що при підписанні сторонами кредитного договору цього документу Банк та ОСОБА_1 досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору кредиту: погодили строк його дії, умови повернення кредиту, процентну ставку, відповідальність за порушення виконання зобов`язань, тощо. Поміж того, на думку Банку, суд першої інстанції допустив порушення ч.4 ст. 263 ЦПК України, оскільки не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду у справах №284/157/20 та №709/86/21.

Таким чином, Банк просить скасувати рішення в оскаржуваній частині та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Встановлено, що позивачем оскаржується заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 травня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог. В решті рішення сторонами не оскаржується.

Перевіривши матеріали справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що факт укладення між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») і ОСОБА_1 кредитного договору від 10 січня 2019 року підтверджується письмовою Анкетою - заявою позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачкою, відповідно до якої остання погоджується, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

Також відповідачка засвідчила, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та погоджується з ними і взяла на себе зобов`язання виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку (а.с. 11, 11 зворот).

Як слідує із довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідачці за кредитним договором №б/н від 10.01.2019 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 терміном дії до 12/22 (а.с. 9).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , було встановлено кредитний ліміт у розмірі 10000 грн, який 21.08.2019 збільшився до 17000 грн, 15.06.2021 зменшився до 17000 грн, 01.07.2021 зменшився до 17000 грн, 12.07.2021 зменшився до 17000 грн, 23.07.2021 зменшився до 17000 грн, 05.08.2021 зменшився до 0,00 грн (а.с.10).

З виписки за договором №б/н за період з 10.01.2019-17.12.2021 вбачається, що ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти та користувалася ними, періодично погашаючи заборгованість (а.с. 66-70).

За розрахунками Банку, доданим до позову, станом на 15.12.2021 відповідачка має кредитну заборгованість в розмірі 20391,65 грн, із них: 16028,09 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4363,56 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.6-8).

Відповідно до ч 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст.6 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом в розмірі 11940,35 грн, Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області врахував доведеність факту отримання позичальником кредитних коштів та неналежного виконання останньою своїх кредитних зобов`язань.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог апеляційним судом не переглядається, адже учасниками справи не оскаржується.

Також, відмовляючи у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 4087,74 грн. (16028,09 грн (заявлений позивачем розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту) 11940,35 грн (розмір кредитної заборгованості, що стягнутий судом)) та в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 4363,56 грн, суд виходив із недоведеності такого розміру заборгованості позичальника по кредиту та не доведеності узгодження сторонами кредитного договору такої істотної умови договору, як розмір відсотків за користування кредитними коштами.

З огляду на наведене, предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідачки 4087,74 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками.

Судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 4087,74 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками відповідає вимогам чинного законодавства.

Так, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту та за простроченими відсотками за користування кредитними коштами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.01.2019, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Протоколу №50 засідання Правління від 11.12.2018, блок 16, копію паспорту споживчого кредиту, як невід`ємні частини кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці: витяг із Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Протоколу №50 засідання Правління від 11.12.2018, блок 12 (а.с. 14-57) розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодився з ними, підписуючи Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та саме в зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Отже, Умови та правилами надання банківських послуг, що почали діяти з 11.12.2018 не є складовою кредитного договору, що укладений між сторонами, оскільки не підписані відповідачкою.

З огляду на вищенаведене та встановивши, що позичальник отримала у Банку 41040,01 грн кредитних коштів, повернула 29099,66 грн і сплачені ОСОБА_1 кошти в розмірі 2107,82 грн були безпідставно зараховані Банком на погашення заборгованості за простроченими відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №б/н від 15.12.2021 (а.с. 6-8), суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність підстав для стягнення із відповідачки 4087,74 грн заборгованості по кредиту (16028,09 грн (позовні вимоги) 11940,35 грн (заборгованість за простроченим тілом кредиту, що задоволена судом першої інстанції)) та заборгованості за простроченими відсотками. І розмір зазначених сум апелянтом не оспорюється.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі та не встановлення судом першої інстанції дійсних обставин справи є голослівними.

Аргументи апелянта про те, що сторони узгодили розмір відсоткової ставки в паспорті споживчого кредиту, який підписала відповідачка на законність оскаржуваного рішення не впливають. Адже паспорт споживчого кредиту, що підписаний кредитодавцем і споживачем (а.с.12-13) містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту і передує відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» укладенню кредитного договору з позичальником, так як передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить застереження, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Також вказано, що інформація, яка зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною лише до 25.01.2018.

А тому, паспорт споживчого кредиту не містить відомостей про те, які саме із зазначених у ньому умов: відновлювальна кредитна лінія шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці до 50000 грн чи до 75000 грн, яка процентна ставка за межами пільгового періоду, відсотків річних 43,2% чи 42 % були прийняті відповідачкою.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України наданий позивачем копію паспорту споживчого кредиту від 10.01.2019, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність законних підстав для стягнення із відповідачки заборгованості по простроченим відсоткам за місячною процентною ставкою за період з 01.02.2019 по 31.07.2020 в розмірі 3,60% та за період з 01.08.2020 по 31.10.2021 в розмірі 3,50%, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, що викладений у постанові від 23 травня 2022 року по справі №393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), який в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин має бути врахований судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано правові висновки Верховного Суду, що викладені в постановах від 17.11.2021 у справі №709/86/21, від 02.12.2020 у справі №284/157/20 є такими, що не заслуговують на увагу, адже Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява №28342/95, §61).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, §31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, §65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, §36).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, тому судова колегія при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин вважає, що при розгляді зазначеної справи підлягають до врахування правові висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, що викладені у постанові від 23 травня 2022 року по справі №393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачкою не оспорювався кредитний договір в частині обов`язку сплати заборгованості за тілом кредиту та відсотків на законність судового рішення не впливають, адже відсутність у справі заперечень ОСОБА_1 беззаперечно не свідчать про визнання останньою позовних вимог Банку.

Зважаючи на вищенаведене, судова колегія вважає, що вирішуючи спір на підставі наданих позивачем доказів, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 липня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай