ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3648/22 Справа № 193/1262/21 Суддя у 1-й інстанції - Томинець О. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 193/1262/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року, яке ухвалено суддею Томинець О.В. у смт Софіїка Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 січня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ТзОВ «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Києво Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець Виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що в жовтні 2021 року їй стало відомо про те, що приватним виконавцем Сидорук Лесею Вікторівною було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у зв`язку із виконанням виконавчого напису Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни № 74048, який виданий 12.06.2021 року про стягнення з неї на користь ТзОВ «Вердикт капітал» заборгованості за кредитним договором у сумі 10428,12 грн.

Позивач вказує, що у 2018 року в неї було викрадено паспорт та ідентифікаційний код, що стало підставою для звернення із заявою про викрадення особистих речей до Софіївського ВП КРУП та зазначила, що не має кредитних зобов`язань перед відповідачем.

Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено з порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а тому виконавчий напис нотаріуса має бути визнати таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 74048, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» заборгованості в сумі 10428,12 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1816 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» на користь ОСОБА_1 , витрати на правничу допомогу у розмірі 9600 грн.

Зазначено, що заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2021 року (справа №193/1262/21) продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а не дотримання нотаріусом діючого норм законодавства при вчиненні виконавчого напису, що є предметом спору у даній справі, а такі формальні підстави не можуть бути наслідком визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач зазначає, для вчинення виконавчого напису нотаріусу були надані документи, перелік яких передбачений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем не є безспірним.

Також відповідач вважає, що розмір стягнутих з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу є значно завищеним та не відповідає співмірності складності справи з виконаними роботами

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідач по справі, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з`явився.

Так, відповідно до вимог ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 8 цієї статті днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходженням, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається із матеріалів справи, судова повістка, яка була направлена апелянту на зазначену в апеляційній скарзі адресу, повернута до суду апеляційної інстанції з відміткою про відсутність особи за адресою місцезнаходженням, отже апелянт є таким, що відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлений про розгляд справи, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесею Вікторівною винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у зв`язку із виконанням виконавчого напису № 74048 від 12.06.2021 року вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» заборгованості в розмірі 10428,12 грн. (а.с.10).

Звертаючись до суду з позовом про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. № 74048 від 12.06.2021 року таким, що не підлягає виконанню, позивач посилалась на те, що вона не укладала з відповідачем жодного документу у письмовому вигляді, та кредитних або інших коштів від відповідача не отримувала, ніяких нотаріально посвідчених документів пов`язаних з кредитами, позиками або іншими фінансовими правовідносинами не підписувала. Вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172, а саме: виконавчий напис нотаріуса вчинено за наявності спору про розмір боргу та за відсутності документів, передбачених вищевказаними нормативно - правовими актами.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимога відповідача для вчинення нотаріусом виконавчого напису не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення виконавчого напису.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Згідно п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Виходячи з положень ст.87 Закону України Про нотаріат, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідченої угоди; б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань.

Відповідно до п.п.1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінета Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року.

Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Велика Палата Верховного Суду не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат».

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Як вбачається із матеріалів справи, 03.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесею Вікторівною винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у зв`язку із виконанням виконавчого напису № 74048 від 12.06.2021 року вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» заборгованості в розмірі 10428,12 грн.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03.11.2021 було задоволено заяву позивача про забезпечення доказів по справі та витребувано копію належним чином завірених матеріалів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис № 74048, який зберігається у приватного нотаріуса Грисюк О.В. та витребувано у ТзОВ «Вердикт капітал» копії документів, що були надані приватному нотаріусові Грисюк О.В. для вчинення оспорюваного виконавчого напису.

Однак ухвала суду про забезпечення доказів по справі виконана не була, суду не було надано і копію належним чином завірених матеріалів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис № 74048, який зберігається у приватного нотаріуса Грисюк О.В. ні копії документів, що були надані приватному нотаріусові Грисюк О.В. для вчинення оспорюваного виконавчого напису.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною, відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано жодного доказу на спростування вимог позивача, як і не надано копії кредитного договору, на підставі якого позивачу були надані кредитні кошти, що свідчить про те, що виконавчий напис вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» і він є таким, що не підлягає виконанню.

Колегію суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а не дотримання нотаріусом діючого норм законодавства при вчиненні виконавчого напису, що є предметом спору у даній справі, а такі формальні підстави не можуть бути наслідком визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу відповідачем були надані документи, перелік яких передбачений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем не є безспірним, оскільки відповідач не надав суду першої інстанції належні на допустимі докази на підтвердження вказаних обставин. Ухвала про витребування доказів відповідачем виконана не була

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягнутих з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу є значно завищеним та не відповідає співмірності складності справи з виконаними роботами, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1,3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Принцип обґрунтованості судових витрат запроваджено й практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (остаточне рішення 02 червня 2014 року) зазначено, що згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (пункт 268); а сума гонорару, яка визначена між адвокатом та клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Приписами ч.8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В ході розгляду справи встановлено, що стороною позивача вищенаведені вимоги закону були дотримані.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи було надано Договір про надання правничої (правової) допомоги від 22.10.2021 року (а.с. 15-17). Представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Артеменко О.В. надано розрахунок витрат на правничу допомогу відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 22.10.2021 року, копію розрахункової квитанції серія ААЗ № 454567 від 10.01.2022 року.

Крім того, представником позивача Артеменко О.В. до матеріалів справи надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 25 жовтня 2021 року (а.с.13).

Як вбачається з розрахунку витрат на правничу допомогу, відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 22 жовтня 2021 року, клієнт отримав в повному обсязі, а адвокат надав в повному обсязі наступну правничу допомогу: підготовка позовної заяви зі урахуванням розрахунків за 2 години - 4800 грн.; складання заяви про забезпечення позову - 2400 грн.; складання заяви про витребування доказів - 2400 грн.. 10 січня 2022 року клієнтом сплачено, а адвокатом отримано 9600 грн.

На підтвердження сплати позивачем витрат за правову допомогу надано оригінал розрахункової квитанції серія ААЗ № 454567 від 10.01.2022 року, в яких платником значиться ОСОБА_1 , загальна сума складає 9600 грн.

Отже, загальний розмір витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката склав 9600, та, на переконання колегії суддів, є співмірним зі складністю та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - залишити без задоволення.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: