Постанова

Іменем України

21 липня 2022 року

м. Київ

справа № 325/653/20

провадження № 61-11074св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу адвоката Погосян Маргарити Арсенівни в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року у складі судді Діденка Є. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 червня 2021 року у складі колегії суддів Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Позовну заяву мотивувала тим, що 19 вересня 1997 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 .

За час шлюбу подружжя набули у власність наступне майно: будівлю магазину АДРЕСА_1 , вартістю 6 750,00 грн; будівлю магазину (колишня будівля будинку побуту) на АДРЕСА_2 , вартістю 2 300,00 грн; будівлю складу на АДРЕСА_3 , вартістю 5 331,65 грн; 28/100 частин квартири АДРЕСА_3 , що складається з квартири, прибудови та гаражу, розташованих на АДРЕСА_3 , вартістю 72 806,00 грн; житловий будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_5 , вартістю 17 406,00 грн; автомобіль КІА RIO, седан-В, легковий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2014 року випуску, вартістю 246 605,00 грн; автомобіль ACG АХY 1 на шасі ГАЗ 3302, вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , 2007 року випуску, вартістю 107 355,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Зазначене майно придбано у шлюбі за спільні кошти подружжя, тому просила суд визнати за собою. право власності на 1/2 ідеальну частку зазначеного майна.

У червні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Зустрічний позов мотивували тим, що ОСОБА_1 не має права на 28/100 частин квартири АДРЕСА_3 , що складається з квартири, прибудови та гаражу, розташованих на АДРЕСА_3 з підстав, зазначених у відзиві на первісну позовну заяву.

Зазначене майно є не спільною сумісною власністю, а особистою приватною власністю чоловіка, оскільки все майно придбане за його особисті кошти.

Позивачі за зустрічним позовом зазначили, що ОСОБА_1 навела не повний перелік спадкового майна, та враховуючи все майно спадкодавця, запропонували два варіанти його поділу, які передбачають поділ спадкового майна між всіма спадкоємцями на цілі об`єкти, а не на частини.

Просили суд визнати за ОСОБА_2 право власності на:

земельну ділянку, площею 10,62 га, що розташована на території Нововасилівської селищної ради Приазовського району Запорізької області;

автомобіль КІА RIO, седан-В, легкового, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2014 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , видане 12 лютого 2014 року центром ДАІ 2302;

визнати за ОСОБА_3 право власності на:

28/100 частку квартири АДРЕСА_3 , що складається з квартири, прибудови та гаражу, розташованих на АДРЕСА_3 ;

будівлю магазину № НОМЕР_7 на АДРЕСА_3 .

Короткий змістрішення суду першої інстанції

Рішенням від 19 січня 2021 року Приазовський районний суд Запорізької області позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Поділив майно, що є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнав за ОСОБА_1 право власності на Ѕ ідеальну частину:

будівлі магазину АДРЕСА_1 ;

будівлі магазину (колишньої будівлі будинку побуту) на АДРЕСА_2 ;

будівлі складу на АДРЕСА_3 (1-4 склад), яка складає 1/5 частину від нежитлової будівлі, а всього визнати право власності на 1/10 ідеальну частину нежитлової будівлі на АДРЕСА_3 ;

житлового будинку з надвірними спорудами на АДРЕСА_5 ;

автомобіля KIA RIO, седан-В, легкового, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2014 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , видане 12 лютого 2014 року центром ДАІ 2302;

автомобіля ACG AXY 1 на шасі ГАЗ 3302, вантажного фургона, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , 2007 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 , видане 23 серпня 2007 року РЕВ МРВ ДАІ № 6 при УМВС України в Запорізькій області.

Визнав за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна право власності 14/100 частин квартири АДРЕСА_3 , що складається з квартири, прибудови та гаражу, розташованих на АДРЕСА_3 .

У решті вимог ОСОБА_1 відмовив.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнив частково.

Визнав за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частину земельної ділянки, площею 10,62 га, розташовану на території Нововасилівської селищної ради Приазовського району Запорізької області, яка належала померлому ОСОБА_4 на підставі державного акта серії ІІІ-ЗП № 016122 від 30 вересня 2002 року.

Визнав за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/6 частину автомобіля KIA RIO, седан-В, легкового, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2014 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , видане 12 лютого 2014 року центром ДАІ 2302.

Визнав за ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 7/150 частин квартири АДРЕСА_3 , що складається з квартири, прибудови та гаражу, розташованих на АДРЕСА_3 .

Визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину будівлі магазину АДРЕСА_1 .

У решті вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовив.

Стягнув з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах на користь ОСОБА_1 суму судового збору в загальному розмірі 7 050,91 грн, тобто по 3 525,45 грн з кожної.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму судового збору в розмірі 1 929,64 грн.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 2 951,21 грн.

Рішення суд першої інстанції мотивував придбанням спірних об`єктів нерухомого майна і автомобілів у шлюбі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , отже в силу статті 60 СК України на них розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя.

Вважав, що смерть одного зі співвласників не припиняє права іншого співвласника на виділення своєї частки у праві спільної сумісної власності.

Виходив з ненадання відповідачами будь-яких доказів на спростовування презумпції спільної сумісної власності майна, придбаного у період шлюбу.

Дійшов висновку, що дві квартири АДРЕСА_3 належали ОСОБА_4 до укладення шлюбу, проте їх реконструкцію здійснено під час шлюбу, внаслідок чого дві квартири АДРЕСА_3 , як об`єкти нерухомого майна припинили існування, і були перетворені у новий об`єкт нерухомого майна з іншою площею і іншими технічними характеристиками.

Урахував, що право власності на такий об`єкт нерухомого майна визнано рішенням суду і виникло у ОСОБА_4 відповідно до положень статей 331, 332 ЦК України, з часу державної реєстрації - 20 листопада 2009 року, тобто у шлюбі.

Вважав недоведеним відповідачами здійснення реконструкції за особисті кошти ОСОБА_4 .

Виходив з того, що на квартиру АДРЕСА_3 також розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя, оскільки квартира АДРЕСА_3 викуплена саме позивачем у радгоспу імені Калініна в 1995 році.

Відповідно до положень статей 1261, 1268 ЦК України відповідачами доведено право на спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 має право на Ѕ частину всього майна (крім земельної ділянки) придбаного у період шлюбу. Таким чином, спадкова маса складає іншу Ѕ частину всього майна, придбаного в період шлюбу, а також земельну ділянку.

На підставі статті 1261 ЦК України сторони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 .

Їх частки у праві спадкування є рівними, отже відповідачі мають право на спадкування по 1/6 частині об`єктів нерухомого майна і автомобілів, а також по 1/3 частині земельної ділянки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою від 16 червня 2021 року Запорізький апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 залишив без задоволення.

Рішення Приазовського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2021 року залишив без змін.

Постанову суд апеляційної інстанції мотивував тим, що спірні об`єкти нерухомого майна і автомобілі придбані під час шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та не спростуванням презумпції спільної сумісної власності на майно, придбане у шлюбі.

Погодився, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 визнано рішенням суду і виникло у ОСОБА_4 відповідно до положень статей 331, 332 ЦК України з моменту державної реєстрації - 20 листопада 2009 року (а. с. 45), тобто під час шлюбу.

Виходив з недоведеності здійснення реконструкції за особисті кошти ОСОБА_4 .

Визначаючись з обсягом спадкової маси, суд врахував, що ОСОБА_1 має право на Ѕ частину всього майна (крім земельної ділянки) придбаного у період шлюбу.

Отже дійшов висновку, що спадкова маса складає іншу Ѕ частину всього майна, придбаного в період шлюбу, а також земельну ділянку.

Колегія суддів погодилася з висновком місцевого суду про те, що сторони на підставі статті 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , та їх частки у праві спадкування є рівними.

Отже відповідачі мають право на отримання по 1/6 частині об`єктів нерухомого майна і автомобілів, а також по 1/3 частині земельної ділянки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2021 року до Верховного Суду,адвокат Погосян М. А. в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження адвокат Погосян М. А. в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначає відсутність висновку Верховного Суду:

щодо застосування статей 7, 331, 1261, 1268 ЦК України в сукупності для врегулювання конфлікту між родичами відносно оформлення спадщини (спадкового майна), враховуючи що в даному випадку припинення сімейного конфлікту чітко не врегульоване нормами законодавства;

щодо оформлення право власності на майно в 1995-1998 роках враховуючи Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (втратила чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56) та наказ «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб (втратив чинність на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 02 липня 2012 року № 327 (1216-12 ).

Касаційну скаргу мотивувала тим, що позивач порушила порядок досудового врегулювання спору; позовна заява про поділ майна подана до суду після смерті ОСОБА_4 , позовна заява не містила обґрунтувань того, чи видане свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні, чи зверталася позивач із заявою про отримання такого свідоцтва відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та чи повідомлені спадкоємці про намір позивача отримати Ѕ частину майна подружжя; суди залишили поза увагою незаконність дій нотаріуса; суди не врахували порядку державної реєстрації прав власності на будинки та будинковолодіння в 1995-1996 роках, а довідка голови колективного сільськогосподарського підприємства не є належним доказом на підтвердження права власності.

Стаття 331 ЦК України не може бути застосована до спірних правовідносин; суди не врахували, що квартира АДРЕСА_3 не новостворене майно, а лише реконструйоване майно і право власності на квартиру зареєстровано до укладення шлюбу, а не на підставі рішення суду у 2009 році.

У серпні 2021 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому адвокат Ковальов Дмитро Валерійович в інтересах ОСОБА_1 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

У серпні 2021 року до Верховного суду подано заперечення на відзив, у яких адвокат Погосян М. А. в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити.

У вересні 2021 року від адвоката Ковальова Д. В. в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява щодо заперечень на відзив на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що з 19 вересня 1997 року ОСОБА_6 і ОСОБА_4 перебували у шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_1 зареєстрована разом з померлим за адресою: АДРЕСА_3 , починаючи з 2000 року і до дня його смерті.

На час смерті ОСОБА_4 належало:

будівля магазину АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 04 травня 2001 року, реєстровий номер 758;

будівля магазину (колишня будівля будинку побуту) на АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу будівлі шляхом викупу від 10 лютого 2001 року, реєстровий номер 266, та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.06.2011 року;

будівля складу на АДРЕСА_3 (1-4 склад), що складає 1/5 частку від нежитлової будівлі, на підставі договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі від 09 червня 2004 року, реєстровий номер 1008;

28/100 частин квартири АДРЕСА_3 , що складається з квартири, прибудови та гаражу, розташованих на АДРЕСА_3 , на підставі рішення Приазовського районного суду Запорізької області у справі № 2-723/09 від 06 листопада 2009 року (72/100 частики квартири за договором дарування від 30 листопада 2009 року належать ОСОБА_7 );

житловий будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_5 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 листопада 2007 року, реєстровий номер 2363;

автомобіль КІА RIO, седан-В, легковий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2014 року випуску, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , видане 12 лютого 2014 року центром ДАІ 2302;

автомобіль ACG АХY 1 на шасі ГАЗ 3302, вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , 2007 року випуску на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 , видане 23 серпня 2007 року РЕВ МРВ ДАІ № 6 при УМВС України в Запорізькій області.

земельна ділянка площею 10,62 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Нововасилівської селищної ради, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 016122 від 30 вересня 2009 року.

Відповідно до матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування частки квартири від 30 листопада 2009 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 уклали зазначений договір та ОСОБА_4 подарував ОСОБА_7 72/100 часток квартири АДРЕСА_3 (а. с. 181-195).

Предмет договору належить ОСОБА_4 на підставі рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2009 року у справі № 2-723/09.

Рішенням від 06 листопада 2009 року Приазовський районний суд Запорізької області у справі № 2-723/09 визнав за ОСОБА_4 право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_3 .

Зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належали дві квартири: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14 листопада 1995 року та квартира АДРЕСА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 30 вересня 1996 року.

Рішенням від 25 серпня 2009 року № 47 Виконавчий комітет Нововасилівської селищної ради надав ОСОБА_4 дозвіл на реконструкцію вказаних квартир з їх об`єднанням в одну квартиру і присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_3 .

Таке переобладнання ним здійснено і реконструкція завершена.

У нотаріальній справі міститься заява-згода від ОСОБА_1 як дружини на дарування 72/100 частин квартири.

Після смерті ОСОБА_4 його спадкоємцями, які прийняла спадщину шляхом подання заяв, є дружина ОСОБА_1 , і діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Постановою від 02 грудня 2020 року нотаріус відмовив ОСОБА_1 у виділенні частки в спільному майні подружжя після її померлого чоловіка ОСОБА_4 , через відсутність згоди інших спадкоємців - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які прийняли спадщину.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Межі розгляду справи судом

Підставою для відкриття касаційного провадження є пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково первісний та зустрічний позови, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що спірні об`єкти нерухомого майна і автомобілі придбані у шлюбі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , отже в силу статті 60 СК України на них розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя.

Смерть одного зі співвласників не припиняє права іншого співвласника на виділення своєї частки у праві спільної сумісної власності.

Будь-які докази на спростування презумпції спільної сумісної власності майна, придбаного у шлюбі, відповідачі не надали.

Квартири АДРЕСА_3 належали ОСОБА_4 до укладення шлюбу, проте реконструкцію він здійснив під час шлюбу, внаслідок чого дві квартири АДРЕСА_3 , як об`єкти нерухомого майна, припинили існування, і були перетворені у новий об`єкт нерухомого майна з іншою площею і іншими технічними характеристиками.

Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна визнано рішенням суду і виникло у ОСОБА_4 відповідно до положень статей 331, 332 ЦК України, з моменту державної реєстрації - 20 листопада 2009 року, тобто у шлюбі.

Відповідачі не довели здійснення реконструкції за особисті кошти ОСОБА_4 .

На квартиру АДРЕСА_3 також розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя, оскільки квартира АДРЕСА_3 викуплена саме позивачкою у радгоспу імені Калініна в 1995 році.

Відповідно до положень статей 1261, 1268 ЦК України відповідачами доведено право на спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 має право на Ѕ частину всього майна (крім земельної ділянки) придбаного у період шлюбу.

Отже спадкова маса складає іншу Ѕ частину всього майна, придбаного в період шлюбу, а також земельну ділянку.

Відповідачі так і позивач на підставі статті 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , і їх частки у праві спадкування є рівними, тому відповідачі мають право на отримання по 1/6 частині об`єктів нерухомого майна і автомобілів, а також по 1/3 частині земельної ділянки.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

В силу приписів статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до статей 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення про спільну сумісну власність майна, набутого у період шлюбу і рівність часток подружжя, містились у статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинного на момент придбання у власність частини спірного майна.

Суди встановили, що спірні об`єкти нерухомого майна і автомобілі придбані в період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , а тому на них розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя. При цьому, смерть одного зі співвласників не припиняє права іншого співвласника на виділення своєї частки у праві спільної сумісної власності.

Доказів, на спростування презумпції спільної сумісної власності майна, придбаного під час шлюбу, відповідачі не надали ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положеннями частинами першої статті 332 ЦК України визначено, що переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ.

Встановивши, що реконструкцію належних ОСОБА_4 до шлюбу квартир АДРЕСА_3 і АДРЕСА_11 здійснено в період шлюбу, внаслідок якої дві квартири, як об`єкти нерухомого майна припинили існування, і перетворені у новий об`єкт нерухомого майна з іншою площею і іншими технічними характеристиками, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що право власності на такий об`єкт нерухомого майна було визнано рішенням суду і виникло у ОСОБА_4 відповідно до положень статей 331, 332 ЦК України, з моменту державної реєстрації 20 листопада 2009 року, тобто в період шлюбу.

Матеріали справи не містять доказів того, що здійснення реконструкції відбувалось за особисті кошти ОСОБА_4 .

Суд апеляційної інстанції правомірно виходив з того, що між сторонами існує спір про право власності на майно, оформлене на померлого ОСОБА_4 та постановою від 02 грудня 2020 року відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії через відсутність згоди інших спадкоємців.

Апеляційний суд врахував, що позивачі за зустрічним позовом до моменту звернення до суду в позасудовому порядку порушене право не реалізували. При цьому предметом первісного позову є поділ спільного майна, а предметом зустрічного - саме право на майно у порядку спадкування.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 має право на виділення Ѕ ідеальної частини майна, придбаного у період шлюбу з ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя, та сторони у справі є спадкоємцями померлого ОСОБА_4 та мають право на отримання у власність спадкового майна.

Правовідносини щодо спадкування регулюються нормами статей 1216, 1217, 1223, 1261, 1267, 1268, 1269 ЦК України.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що суд не має права самостійно розпоряджатись предметом позову і розподіляти майно на власний розсуд, оскільки як позивач так і відповідачі мають право на певну частку кожного виду майна, яке є предметом спору.

Відповідно до приписів статей 1261, 1268 ЦК України відповідачі довели право на спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Визначаючись з обсягом спадкової маси, суди встановили, що ОСОБА_1 має право на Ѕ частину всього майна (крім земельної ділянки) придбаного у період шлюбу.

Отже, спадкова маса складає іншу Ѕ частину всього майна, придбаного в період шлюбу, а також земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що як відповідачі, так і позивач на підставі статті 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , і їх частки у праві спадкування є рівними.

Отже відповідачі мають право на отримання по 1/6 частині об`єктів нерухомого майна і автомобілів, а також по 1/3 частині земельної ділянки.

Підставою касаційного оскарження адвокат Погосян М. А. в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначає відсутність висновку Верховного Суду: щодо застосування статей 7, 331, 1261, 1268 ЦК України в сукупності для врегулювання конфлікту між родичами відносно оформлення спадщини (спадкового майна), враховуючи що в даному випадку припинення сімейного конфлікту чітко не врегульоване нормами законодавства; щодо оформлення право власності на майно в 1995-1998 роках враховуючи Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (втратила чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56) та наказ «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб (втратив чинність на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 02 липня 2012 року № 327 (1216-12 ).

У постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 461/2321/20 (провадження № 61-16181св20) містяться наступні правові висновки.

Зі змісту підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи..

У статті 7 ЦК України визначено, що цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Звичай може бути зафіксований у відповідному документі. Звичай, що суперечить договору або актам цивільного законодавства, у цивільних відносинах не застосовується. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Звичай, що суперечить договору або актам цивільного законодавства, у цивільних відносинах не застосовується.

Проте, відносини у сфері спадкування та у сфері поділу спільного сумісного майна подружжя є одними з найбільш врегульованих чинним цивільним законодавством.

У сфері спадкування та поділу майна подружжя всі спірні відносини врегульовані ще й чисельними правовими висновками Верховного Суду.

Отже необхідність висловлення такого висновку у справі з метою формування єдиної правозастосовчої практики не знайшла свого підтвердження.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Наведене передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Оскільки ухвалою від 29 липня 2021 року Верховний Суд зупинив дію постанови Запорізького апеляційного суду від 16 червня 2021 року, слід поновити дію судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Погосян Маргарити Арсенівни в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Поновити дію постанови Запорізького апеляційного суду від 16 червня 2021 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. В. Сердюк І. М. Фаловська