Справа №442/2309/22
Провадження №2/442/743/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кмітя Р.Б.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 442/2309/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Бориславської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_3 ,

встановив :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 22.12.2012 та зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 78; визначити місцем проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання батька ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.12.2012 уклав шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, разом з ними проживає донька дружини від першого шлюбу ОСОБА_6 , 2004 року народження.

Після одруження вони разом проживали у будинку АДРЕСА_1 .

24.08.2021 ОСОБА_6 потрапила у ДТП в с. Попелі Дрогобицького району, під час якої отримала важкі травми у вигляді переломів ніг, нижньої щелепи, вибитих зубів, видалення селезінки, перелому дужок шийного хребта, рваних ран обличчя та обох ніг та інші ушкодження.

Саме після цієї події дружина була змушена приділяти більшість свого часу ОСОБА_6 , яка перенесла ряд операцій та потребувала (і продовжує потребувати) безперервної сторонньої допомоги. Внаслідок ряду проведених оперативних втручань виникли ускладнення у вигляді остеомієліту та не зрощення кістки.

При цьому ОСОБА_2 почала ігнорувати його, як чоловіка, а також ухилятись від виховання та утримання їхніх спільних малолітніх дітей.

Фактично всі обов`язки по утриманню дітей були покладені на позивача. Крім того, перебуваючи у постійному стресі, напрузі, пов`язаній з хворобою та лікуванням старшої доньки, дружина перестала зі ним спілкуватися, почалися безперервні конфлікти, що переростали у сварки. За деякий період часу сторони повністю відсторонились один від одного, а сім`я розпалася.

Спочатку, з метою недопущення негативного впливу на малолітніх дітей, ними було досягнуто згоди проживати спільно, проте на даний час це стало повністю неможливо і прозивач з дітьми проживають у будинку АДРЕСА_2 , власником якого є позивача мати.

У кінці квітня 2022 року дружина повідомила, що має намір зі старшою донькою покинути Україну та направитись з нею на довготривале лікування за кордон (в Італію, де проживає її мама і може допомогти) та буде там залишатися з метою подальшого працевлаштування та проживання.

Враховуючи, що сім`я перестала бути єдиним цілим, він не заперечував проти рішення дружини. Однак, на даний час виникла проблема у визначенні місця проживання двох малолітніх дітей, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які залишають зі ним в Україні.

Так, без присутності ОСОБА_2 після розлучення на території України у нього можуть виникати труднощі щодо виховання дітей, зокрема, у їх навчанні (переведенні в інші навчальні заклади, поступленні у ВНЗ), виїзду за кордон, зміни місця реєстрації, призову на військову службу, тощо.

Вказані обставини, зумовили позивача звернутися до суду з вимогою про визначення місця проживання дітей після розлучення.

10.05.2022 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку.

Ухвалою від 01.06.2022 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Призначено підготовче судове засідання на 22.06.2022.

В підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримав та просив такий задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подавши нотаріально посвідчену заяву про визнання позову.

Представник третьої особи з приводу задоволення позову не заперечила, надала суду акт обстеження умов проживання.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач позов визнала, таке визнання не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачці відомі та зрозумілі.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Встановлено, що 22.12.2012 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 78, свідоцтво серії НОМЕР_1 .

Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 ), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 ).

Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У статті 112 СК України регламентовано, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому є всі підстави для розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч.3 цієї статті той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Приписами ст. 161 СК України визначається, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка позов визнала і таке визнання не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову відповідачці відомі та зрозумілі.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до акту обстеження житлових умов, складеного представниками Служби у справах дітей Бориславської міської ради, мати дітей ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою, проживає окремо. Діти перебувають на утриманні батька.

Згідно з довідкою, виданою Ясенице-Сільнянським навчально-виховним комплексом „Гімназія-заклад дошкільної освіти Бориславської міської ради від 13.05.2022 така засвідчує, що батько ОСОБА_1 займається вихованням та утриманням дітей, справляється зі своїми батьківськими обов`язками, забезпечує належні умови для їх розвитку. Мати дітей ОСОБА_2 займається лікуванням та реабілітацією своєї старшої доньки ОСОБА_6 , 2004 року народження.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги інтереси дітей, визнання позову відповідачем, суд дійшов до висновку, що доцільним є визначити місце проживання дітей з батьком, а тому суд вважає позов в цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81 , 263, 264, 265 ЦПК України, ч.2 ст.104, ст.ст.105, 110, 112 СК України, суд

ухвалив:

позов задоволити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22.12.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 78, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 .

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Нагірна О.Б.