ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюакціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року про відмову у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищезазначеною заявою посилаючись на те, що в провадженні Амур-Нижньодніпровського суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за наслідками розгляду якої 18 березня 2015 року ухвалено рішення у справі.

Лише 28 жовтня 2021 року представником АТ КБ «ПриватБанк» отримано виконавчий лист у вищевказаній справі №401/12801/12 про виселення ОСОБА_1 з будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому було зазначено «Рішення суду в частині виселення не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»».

Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність у вересні 2021 року, просив поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі №401/12801/12 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що тривала бездіяльність стягувача не може бути визнана судом об`єктивною причиною для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Стягувач не вчиняв жодних дій, направлених на реалізацію судового рішення після спливу строку дії заборони, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Не погодившись з ухвалою суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки доказів наявних в матеріалах справи, не сприяв повному об`єктивному та неупередженому розгляду справи. Вважав, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є однією із форм відстрочення виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому банк має право на поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі №401/12801/12.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 березня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська ухвалено рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково та у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №DN80FI00000028 від 05 лютого 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок А-2 загальною площею 230,8 кв.м. житловою площею 37,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: Б-сарай, В-вбиральня, Г-вольєр, під Бзливна яма, Д-навіс, та на земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , які належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. За рахунок отриманих коштів від реалізації предмету іпотеки в межах виконавчого провадження погасити заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором, яка виникла станом на 30 листопада 2012 року: заборгованість за кредитом у розмірі 104 330,80 доларів США, заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 53341,23 доларів США, та пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, яка підлягає нарахуванню позивачем у національній валюті (гривні).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровській області від 30 березня 2016 року скасовано рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2015 року в частині відмови у виселенні та вирішено виселити ОСОБА_1 з будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

28 жовтня 2021 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» отримано виконавчий лист за вищезазначеною справою та пред`явлено до виконання, однак у зв`язку з пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, 03 грудня 2021 року виконавчий лист було повернуто.

Відповідно до пункту 2 частини першої та пункту 1 частини 2 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент набрання законної сили рішенням суду у справі № 401/12801/12) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки, зокрема інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», що набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Колегія суддів звертає увагу, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

В свою чергу, поважними причинами визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, згідно пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

При цьому, відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Враховуючи зазначене, вірним є висновок суду, що тривала бездіяльність стягувача не може бути визнана судом об`єктивною причиною для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є однією із форм відстрочення виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки чинність вказаного Закону не позбавляла права стягувача звернутися з виконавчим листом для пред`явлення його до виконання у строки встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів звертає увагу, що встановлення законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, є самостійною підставою для повернення виконавчого документу стягувачу та у подальшому є підставою для переривання строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містить.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, колегія суддів вважає апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова