У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

Справа № 126/1312/22

Провадження № 2/126/571/2022

"21" липня 2022 р. м. Бершадь

Суддя Бершадського районного суду Вінницької області Губко В. І.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Полуденко Марія Фальтинівна про визнання заповіту недійсним ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 05.12.2013 секретарем виконкому Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області Гавдзінською Людмилою Василівною, зареєстровано в реєстрі за № 314.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

За приписами ст. 175 ЦПК України у позовній заяві мають бути вказані відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Як вбачається з тексту позовної заяви спірні правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються майна померлої ОСОБА_3 , про яке зазначено в оскаржуваному заповіті.

При цьому, суд виходить з того, що заповіт це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Отже, заповіт це розпорядження особи (заповідача) щодо належного їй майна, майнових прав і обов`язків на випадок своєї смерті, складене у встановленому законом порядку. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином. Як правочин він має відповідати всім вимогам, що звичайно пред`являються відповідно до цивільного законодавства. Його значення полягає в тому, щоб визначити порядок переходу усього майна, майнових прав і обов`язків до певних осіб, якого будуть дотримуватися після смерті заповідача.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна (заповіту) та застосування наслідків недійсності пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Так, відповідно до ст.ст. 181, 190 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно з п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Відповідно до п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Частина 1 ст.30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Таким чином, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм, слід дійти висновку, що у разі, коли позивачем подається позов, що виник з приводу нерухомого майна, для правильного визначення підсудності, позивач має надати суду відомості про місцезнаходження нерухомого майна, щодо якого відкрито спадщину разом з доказами місцезнаходження такого майна.

Разом з тим, позивачем, у порушенням ч. 6 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві не вказані інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору, а саме: відомості щодо складу спадкового майна та місцезнаходження такого майна.

З метою визначення підсудності справи та з причин відсутності в матеріалах позову інформації та доказів, що саме входить до спадкової маси, позивачу слід вказати про наявність нерухомого майна у спадковій масі, вартість вказаного майна, та його місцезнаходження та надати відповідні докази.

Документом, що містить висновки про вартість майна, є звіт про оцінку майна. Визначення оціночної вартості здійснюється суб`єктами оціночної діяльності, які мають сертифікат суб`єкта оціночної діяльності за напрямом та спеціалізацією, що відповідають об`єкту оцінки.

Крім того, в порушення п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України позивачем не надано доказів, що він відноситься до осіб, які визначені у статтях 1261-1265 Цивільного Кодексу України.

З копії паспорта позивача вбачається, що він по батькові ОСОБА_4 , а з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 вбачається, що 14.07.1977 шлюб було укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище " ОСОБА_7 ". Таким чином позивачу необхідно довести, що він є чоловіком спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При цьому суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права позивача на доступ до правосуддя.

Таким чином, позовна заява підлягає залишенню без руху до усунення позивачем вищевказаних порушень. Вказані обставини є перешкодою для відкриття провадження в цивільній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Полуденко Марія Фальтинівна про визнання заповіту недійсним -залишити без руху.

Надати позивачу строк, не більше десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали, для виправлення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що в разі, якщо у встановлений строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, вона вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В. І. Губко