ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3890/22 Справа № 186/1551/19 Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Першотравенського міського житлово-комунального підприємства про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач звертався до суду з позовом до позивача про стягнення боргу за спожиті комунальні послуги, в якому вказував, що послуги були надані в повному обсязі та належної якості, скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг на адресу підприємства не надходило.

Однак, у зв`язку з ненаданням належних послуг з центрального опалення (після втручання в систему теплопостачання 2007-2008 роках) він з сім`єю змушений був виїхати з квартири АДРЕСА_1 до іншого міста, оскільки намагання з його боку отримувати належної якості послуги з теплопостачання не привели до значних зрушень з цього питання.

При цьому, ОСОБА_1 зазначив, що звертався до всіх можливих інстанцій, останнє звернення як до ПП «Комунальщик-1», так і до ПМЖКП датоване 07 грудня 2017 року, це говорить про те, що всі намагання отримати послуги в повному обсязі не дали бажаного результату і доказом є відповідь відповідача про те, що згідно чинного законодавства України, в між опалювальний період він самостійно повинен був підготувати систему опалення квартири, для отримання теплоносія в повному обсязі, а саме: провести заміну теплових систем.

Також вказував, що послуга з теплопостачання не надається відповідачем у повному обсязі з 2008 року.

Щодо інших «спожитих» житлово-комунальних послуг, то позивач зазначив, що він та його сім`я не проживають за даною адресою тривалий час, не користуються будь-якими послугами відповідача, не споживають їх, про що заявлялося відповідачу неодноразово. Враховуючи відсутність з вересня 2010 року його та його сім`ї за вказаною позивачем адресою, нараховані суми за послуги є необґрунтованими, а дії МЖКП в цій частині є незаконними.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень, просив суд визнати дії відповідача з надання комунальних послуг протиправними, визнати нараховану заборгованість за комунальні послуги незаконною, зобов`язати здійснити перерахунок комунальних послуг - опалення, водопостачання і водовідведення, збір і вивіз ТПВ за період з липня 2014 року по червень 2019 року, а також всі витрати покласти на відповідача.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першотравенського міського житлово-комунального підприємства про захист прав споживачів, а саме: визнання дій з надання комунальних послуг протиправними, визнання нарахованої заборгованості за комунальні послуги незаконною, зобов`язання здійснити перерахунок комунальних послуг - опалення, водопостачання і водовідведення, збір і вивіз ТПВ за період з липня 2014 року по червень 2019 року відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду в іншому складі суду.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

В даному житловому приміщенні зареєстрований ОСОБА_1 з 31 липня 1998 року, що підтверджується взаєморозрахунками по абоненту 13081.

Надання комунальних послуг, а саме: послуг централізованого опалення, водопостачання, водовідведення та вивозу твердих побутових відходів за вищезазначеною адресою здійснюються відповідачем - Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством.

Прилади обліку наданих комунальних послух в квартирі АДРЕСА_1 відсутні.

Дані факти встановлені рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/1199/14-ц від 20 лютого 2017 року в цивільній справі за позовом Першотравенського МЖКП до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті комунальні послуги та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Першотравенського МЖКП про захист прав споживачів.

Вказаним рішенням суду, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 року та постановою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року, в задоволенні аналогічних позовних вимог, але за інший період часу, ОСОБА_1 було відмовлено. Копії вказаних рішень судів були долучені судом до матеріалів справи при вирішенні питання про відкриття провадження в даній справі.

Також судом першої інстанції було встановлено, що позивач звернувся з даним позовом до суду 23 вересня 2019 року, а просив суд визнати дії відповідача неправомірними та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок комунальних послуг - опалення, водопостачання і водовідведення, збір і вивіз ТПВ за період з липня 2014 року по червень 2019 року.

Тобто, позовні вимоги заявлені з пропуском строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права за період з липня 2014 року по червень 2016 року, при цьому, заяву про поновлення пропущеного строку позивачем подано не було, а відповідач, в свою чергу, не заявляв про пропуск позивачем строку позовної давності в частині позовних вимог.

У звязку з чим, суд першої інстанції, враховуючи вимоги ч.3 ст.267 ЦК України, розглянув справу стосовно всіх заявлених позивачем позовних вимог за період з липня 2014 року по червень 2019 року.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належного та допустимого доказу, який би вказував на неякісне надання послуг відповідачем, не переконав суд у своїй правоті та не довів обставини, на які посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1 та 2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.67 ЖК України передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-VІ у сфері житлово-комунальних послуг відносини між їх учасниками здійснюються виключно на договірній основі.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Статтями 20, 21 цього Закону визначено обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язками споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору; оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно з законодавством та умовами договору.

Згідно ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.

Пунктами 18, 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, належним чином не перевірив доводи позивача та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з`ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що надання комунальних послуг відповідачем здійснюється на підставі Статуту підприємства та визначення Першотравенською міською радою відповідача виконавцем всіх перелічених вище послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, нарахування плати за комунальні послуги в даному випадку здійснювалися Першотравенським МЖКП у відповідності зі встановленими та затвердженими рішеннями Першотравенської міської ради та Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг тарифами.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що відповідач надавав неякісні послуги, чи взагалі їх не надавав у період з липня 2014 року по червень 2019 року, тоді як, відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідача з відповідною заявою про його тимчасову відсутність за вказаною адресою, у зв`язку з чим, підстав для несплати вартості послуг з водопостачання, водовідведення та вивіз твердих побутових відходів не виникало. Водночас, обов`язок оплачувати фактично отримані послуги покладено на споживачів вимогами Закону. Оскільки матеріали даної справи не містять належних та допустимих доказів відсутності цих послуг, колегія суддів дійшла висновку про правомірність такої відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова