КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/5146/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/19928/21

29 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Болотова Є.В.

- Музичко С.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року, ухваленого під головуванням судді Коваль О.А., у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ПрАТ «СК «АРКС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 62 898,50 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Позов мотивований тим, що 22.10.2018 року на вул. Туполєва, 3 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Range Rover Evogue, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , відповідальність якої застрахована за полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 116306а8кг, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Постановою Святошинського районного суду від 14.11.2018 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 162 398,50 грн.

Різниця між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту складає 62 898,50 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, як з особи, з вини якої настав страховий випадок.

Рішенням Святошинського районного суду від 29 листопада 2021 року у задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ПрАТ «СК «АРКС» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначав, що судом належним чином не встановлено норми права, які регулюють спірні правовідносини та помилково прийшов до висновку, що договір добровільного страхування може обмежити право потерпілого на звернення з позовною заявою до винної особи та має пріоритет над нормами права, які встановлюють обов`язок саме винної особи відшкодувати шкоду нанесену внаслідок винних дій (ст..ст. 22, 1166, 1187, 1182, 1192 ЦК України). Вказував, що даний обов`язок не може бути обмежений договором добровільного страхування та у разі звернення потерпілої особи до винної особи, то винна особа має право в подальшому звернутися до своєї страхової компанії для виконання рішення суду з заявою про виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи або після виконання рішення суду на свою користь страхового відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Поліщук О.О. просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.10.2018 року на вул. Туполєва, 3 в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Range Rover Evogue, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , відповідальність якої застрахована за полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 116306а8кг, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Постановою Святошинського районного суду від 14.11.2018 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована в ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» за полісом № АМ/6364230 від 03.10.2018 року та за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №301-107/18 ВО від 02.10.2018 року.

Згідно рахунку ТОВ «Віді-Пауер» № ПАсС-0013246 від 26.10.2018 завданої матеріальної шкоди автомобілю Range Rover Evogue, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 162 398, 50 грн.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «Віді-Пауер» страхове відшкодування згідно акту № АХА2422963, що підтверджується платіжним дорученням № 511599 від 05.11.2018 року.

Полісом відповідача встановлений ліміт цивільно-правової відповідальності страховика відповідача ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» за шкоду, нанесену майну третім особам у розмірі 100 000,00 грн. з безумовної франшнзою у розмірі 500,00 грн.

Договором відповідача добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №301-107/18 ВО від 02.10.2018р. встановлений додатковий ліміт цивільно-правової відповідальності страховика відповідача ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» за шкоду, нанесену майну третім особам у розмірі 200 000,00 грн. з безумовної франшизою у розмірі 0 грн.

08.02.2021 року позивач направив на адресу відповідача лист з вимогою сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в розмірі 62 898,50 грн.

08.10.2021 року ОСОБА_1 сплатила на користь ПрАТ «СК «АРКС» франшизу у розмірі 500 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості позовних вимог, оскільки встановлено, що ліміт відповідальності страховика відповідача - ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» (страхова сума в межах якої здійснюється відшкодування за шкоду, нанесену майну третім особам) складає 200 000 грн. згідно договору добровільного страхування, а розмір виплаченого страхового відшкодування матеріального збитку позивачем ОСОБА_2 склав 162 398,50 грн., тому сума понесених збитків позивачем покривається в повному обсязі за договором ОСОБА_1 добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 301-107/18 ВО від 02.10.2018, що відповідає суті страхування та нормам Закону України «Про страхування».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права підлягає урахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц(провадження № 14-176цс18), відповідно до якого стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункти 68-70).

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до ПрАТ «СК «АРКС» (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем ОСОБА_1 та її страховиком ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», мають подвійну правову природу та регулюються, по-перше, умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а по-друге, умовами, визначеними у договорі добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 25 Закону України «Про страхування».

Умовами договору № 301-107/18ВО добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.10.2018 року, страховик ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом майну третьої особи, у межах страхової суми (ліміту відповідальності), що становить 200 000,00 грн., а тому покладення у спірних правовідносинах на страхувальника (винну особу) обов`язку з відшкодування шкоди, що не перевищує ліміту відповідальності страховика, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, які ґрунтуються на відсутності правової підстави для стягнення суми страхової виплати з особи, винної у ДТП, оскільки таке право виникає тільки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Доказів того, що позивач звертався до страхової компанії винної особи про відшкодування шкоди в порядку регресу з урахуванням умов договору добровільного страхування, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, який правильно визначив характер правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, надав належну правову оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: