Справа №: 398/3972/21
провадження №: 2/398/431/22
"28" грудня 2022 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючої судді Нероди Л.М.,
за участю секретаря Шаповал І.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олександрії цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач є одноособовим власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2017 року.
За зазначеною адресою, окрім позивача, зареєстровані також ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Однак, з 01.02.2018 року ОСОБА_2 добровільно змінила місце свого проживання та переїхала проживати за адресою АДРЕСА_2 . З часу переїзду відповідача за новою адресою сторонни припинили будь-які стосунки та в подяльшому розірвали шлюб.
Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 зверталася до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя, проте у задоволені позовних вимог їй було відмовлено рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 21.04.2021 року.
В добровільному порядку вирішити це питання не має змоги, тому позивач вирішила звернутися до суду.
Позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивач та його представник про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити позов.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, правом подати відзив на позовну заяву не скористалася.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
11.11.2022 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 31.07.2017 року ОСОБА_1 придбав житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .
Пунктом 8 вищезазначеного договору купівлі-продажу зазначено, що цей договір укладено за письмовою заявою дружини покупця ОСОБА_4 про її згоду на купівлю її чоловіком вищезазначеного житлового будинку за кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя, справжність підпису її на заяві засвідчено Олександрійською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області 31.07.2017 року за реєстровим №695.
Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2017 року ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду від 16.04.2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який було зареєстровано 10.08.2002 року у Гориславській сільській раді Кременчуцького району Полатвської області, актовий запис №04.
Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду від 21.04.2021 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна відмовлено.
Згідно довідки Попельнастівської сільської ради Олександрійського району від 07.07.2021 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ; ОСОБА_2 зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою з 01.02.2018 року
Згідно акту від 07.07.2021 року зазначено, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але з 01.02.2018 року не проживає за зазначеною адресою, особисті речі відсутні.
ОЦІНКА СУДУ
Аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Так, позивачем при звернені до суду в позовній заяві зазначено, що будинок належить особисто позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2017 року.
Проте, відповідно до п.8 договору купівлі-продажу зазначено, що договор укладено за письмовою згодою дружини відповідача по справі ОСОБА_2 за кошти, які є спільною сумісною власністю.
Окрім цього, в матеріалах справи наявне рішення Олександрійського міськрайонного суду, відповідно до якого зазначено, що позивач та відповідачка перебували у шлюбі з 10.08.2002 року по 16.04.2018 рік. Тобто, спірний будтнок було придбано в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.
Суд не бере до уваги, посилання відповідача на рішення Олександрійського міськрайонного суду від 21.04.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_2 було відмовлено в задоволені позові до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, оскільки підставою для відмови у задоволені позову послугувало відсутність інформації про повний обсяг спільно нажитого майна сторонами, яке підлягало поділу та поділ будинку АДРЕСА_1 не відповідав вимогам норми ст.71 СК України, зокрема поділ неподільної речі, а також відсутність обов`Язкової згоди відповідача ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації за частину будинку АДРЕСА_1 та відсутність доказів попереднього внесення ОСОБА_2 відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду з метою залишення спірного будинку за ОСОБА_1 .
Тобто, спір про поділ майна подружжя залишився не вирішеним, а спірний будинок так залишився у спільній сумісній власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Таким чином, судом встановлено, що спірний будинок був придбаний позивачем в період шлюбу з відповідачем і є спільним майном подружжя, відповідач є співласником будинку АДРЕСА_1 та не може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ч.1 ст.76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать право володіння користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.
Ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).
З огляду на вищезазначене, та керуючись нормами права судом було встановлено, що позивач та відповідач в період шлюбу придбали спірний будинок, та відповідно до ст.60 СК України є співвласниками будинку АДРЕСА_1 .
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач, звертаючись до суду з зазначеним позовом, в порушення вимог п.2,4 ч.3 та ч.4 ст.43 ЦПК України, намагався ввести суд в оману, зазначаючи в позовній заяві, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 328, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.01.2023 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання та реєстрації АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА