Єдиний унікальний номер судової справи: 489/4604/21
Провадження №22-ц/812/591/22 Доповідач суду апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

30 червня 2022 року м.Миколаїв Справа № 489/4604/21

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П. Серебрякової Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2022 року ухвалене у складі головуючого судді Коваленка І.В., у приміщенні суду у м. Миколаєві, повний текст якого складено 24 січня 2022 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька,

встановив:

09 липня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Позивач вказував, що він є пенсіонером, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом : ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеню важкості Ризик 3 СНо-1ст., отримує щомісячно пенсію за віком у сумі 1769 грн. та субсидію.

Відповідач є донькою позивача, проживає окремо від нього і коштів на його утримання не надає, хоча він цього потребує за станом здоров`я.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання в розмірі ј частини від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно з дня подання позову та довічно.

Відзиву на позов відповідачем не подано.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підтверджені належними доказами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

Відповідач не подала відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1

ОСОБА_1 є непрацездатним - пенсіонером за віком.

Згідно з довідкою про доходи від 13 травня 2021 року №№446711 ОСОБА_1 станом на травень 2021 року отримував пенсію за віком у сумі 1 769,00 грн.

Відповідно до відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримуваних податків від 11 травня 2021 року за період з 3 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року позивачу здійснено нарахування та виплата соціальної виплати у сумі 3 133,86 грн.

З довідки про хвороби ОСОБА_1 випливає, що він з 04 березня 2019 року перебуває на лікуванні з діагнозом: ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеню важкості Ризик 3 СНо-1ст.

Хворий систематично звертається до лікаря терапевта за станом здоров`я та потребує постійного підтримуючого лікування, а саме базисна терапія гіпотензивними препаратами, гіполіпідемічна терапія, антитромбоцитарна терапія та періодичні курси метаболічної та судинної терапії.

Хворий систематично проходить дообстеження інструментальне та лабораторне у лікаря терапевта, консультований кардіологом.

Систематично отримує у лікаря терапевта електронні рецепти по державній програмі «Доступні ліки» та гіпотензивні, антитробоцитарні та гіполіпідемічні препарати.

30 червня 2021 року позивач отримав направлення на магнітно-резонансне томографічне обстеження пояснічного крестця.

Даних про наявність здійснюваних позивачем затрат на лікування хвороби станом на час розгляду справи, позивачем не надано.

За договором дарування частки у праві власності на житловий будинок від 07 серпня 2013 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 , яка є донькою дарувальника 1/5 частку у праві спільної часткової власності жилий будинок з відповідною часткою прилеглих до нього господарських будівель та споруджень, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 .

З 07 грудня 2006 року ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за вищезазначеною адресою переданої в дар частки жилого будинку.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Судом було встановлено, що позивач отримує пенсію за віком, станом на день розгляду справи в суді доказів наявності в нього хвороб, або інших обставин, які б потребували матеріальної допомоги з боку дітей, позивачем не представлено.

Враховуючи встановлені фактичні обставини та вказані положення закону, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки ОСОБА_1 під час розгляду справи судом у встановленому законом порядку не надав належних та достатніх доказів, які підтверджують те, що він потребує матеріальної допомоги, тому відповідно до частини першої статті 202 СК України вказане свідчить про недоведеність позовних вимог.

Надані до суду апеляційної інстанції додаткові докази, а саме: довідка від 09 лютого 2022 року (складена після ухвалення судового рішення) про те, що позивач на даний час не перебуває на обліку у відділі соціальних виплат управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради та довідка про розмір субсидії з січня по вересень 2021 року на вказане не впливають, оскільки вони не були з поважних причин наданні суду першої інстанції, а відповідно не були предметом дослідження та оцінки.

З огляду на зазначене рішення районного суду підлягає залишенню без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 30 червня 202 2 року.