ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3792/21 Номер провадження 22-ц/814/981/22Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2021 року, у складі судді Бугрія В.М.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду завдану внаслідок ДТП у сумі 4400 грн., моральну шкоду у сумі 3000 грн. та судові витрати у розмірі 2000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка АДРЕСА_1 , на якій розташований садовий будинок.

08 червня 2020 року о 18 год. 30 хв. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Богдан DF 30 д.н.з. НОМЕР_1 в м. Полтаві, рухаючись по вул. Староруслянська, 8/24, в дачному кооперативі «Восход», при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці свого маневру та скоїв наїзд на огорожу дачної ділянки № НОМЕР_2 (власник ОСОБА_3 ) та АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_1 ). Внаслідок ДТП транспортний засіб та огорожі отримали механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтава від 21.08.2020 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 березня 2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2020 року про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП скасовано. Прийнято нову постанову, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Для визначення вартості матеріального збитку позивач звернувся до експерта, згідно висновку якого вартісний розмір відновлювального ремонту (заподіяної матеріальної шкоди) огорожі за адресою АДРЕСА_3 , становить 2400,00 (дві тисячі чотириста) гривень.

Окрім того вказав, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було також завдано і моральну шкоду, яка полягає у порушенні права власності, зокрема внаслідок пошкодження належного йому майна він зазнав переживання та страждання.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4400,00 гривень майнової шкоди, в тому числі: 2400,00 гривень збитків у вигляді вартісного розміру відновлювального ремонту огорожі за адресою АДРЕСА_3 , завданих внаслідок ДТП та 2000,00 гривень витрат на проведення експертного будівельно-технічного дослідження.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір та витрати на оплату послуг з надання правової допомоги адвоката у сумі 2000,00 гривень.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідач належними та допустимими доказами не спростував своєї вини у пошкодженні огорожі позивача, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то місцевий суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не було доведено наявності моральної шкоди, завданої йому відповідачем, тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17.01.2022 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 27.08.2021 року по цивільній справі № 554/3792/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , просив його змінити та ухвалити нове рішення про відмову з задоволенні позову, посилаючи на неповне з`ясування місцевим судом обставин справи.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 08 червня 2020 року о 18 год. 30 хв. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Богдан DF 30 д.н.з. НОМЕР_1 в м. Полтаві, рухаючись по вул. Староруслянська, 8/24, в дачному кооперативі «Восход», при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці свого маневру та скоїв наїзд на огорожу дачної ділянки № НОМЕР_2 (власник ОСОБА_3 ) та АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_1 ). Внаслідок ДТП транспортний засіб та огорожі отримали механічні пошкодження.

Земельна ділянка № НОМЕР_3 в дачному кооперативі «Восход», розташована за адресою АДРЕСА_4 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку (а. с. 23).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 березня 2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2020 року про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП скасовано. Прийнято нову постанову, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП (а. с. 26-28).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно виснову експерта № 102 за результатами експертного будівельно-технічного дослідження виконаного ОСОБА_5 від 01.07.2020 року, вартісний розмір відновлювального ремонту огорожі за адресою АДРЕСА_3 становить 2400 грн. ( а. с. 11-25).

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування завданих позивачу збитків, місцевий суд прийшов до висновку, що вина відповідача ОСОБА_2 встановлена постановою Полтавського апеляційного суду від 30 березня 2021 року, відповідачем не надано доказів того, що шкоду завдано не з його вини, тому враховуючи презумпцію вини заподіювача шкоди позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими.

Колегія суддів повною мірою погоджується з висновками місцевого суду виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ч. 1, 2, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За правилами ст. 1166 ч. 1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ст. 1166 ч. 2 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Вина відповідача ОСОБА_2 у заподіянні ДТП, яка мала місце 08.06.2020 року встановлена постановою Полтавського апеляційного суду від 30 березня 2021 року.

До суду відповідач ОСОБА_2 належних та допустим доказів відсутності своєї вини не надав.

Не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 р. по справі № 910/18319/16 та Постанові від 16.04.2019 р. по справі № 927/623/18.

Більше того, законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Такий висновок зробив ВС у постанові №753/7281/15-ц від 23 січня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Оскільки вина ОСОБА_2 у заподіянні шкоди майну позивача, відповідачем не спростована, клопотань про призначення експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту ОСОБА_2 не заявлялось, тому вимоги ОСОБА_1 про відшкодування завданої йому майнової шкоди є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів надання правової допомоги ОСОБА_1 , а саме відсутності договору про надання правової допомоги та доказів її оплати, не відповідає обставинам справи, оскільки в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 20.04.2021 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Качала Вікторією Миколаївною (а. с. 51), акт приймання-передачі послуг (а. с. 52) та копія квитанції про оплату гонорару (а. с. 53), тому вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу є документально підтвердженими та обґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль