Провадження № 2/521/965/22
29 червня 2022 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання Манюк Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
Як вказав позивач, за період з 09.07.2018 по 09.07.2021 три проценти річних, які повинна сплатити ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням своїх зобов`язань на підставі ст. 625 ЦК України, складають 905,54 долари США.
Також, як вказав представник позивача, на забезпечення виконання ОСОБА_1 її зобов`язань за кредитним договором 16.05.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.
Як вказує представник, на адресу відповідачів позивачем було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань, проте ця вимога залишена без задоволення.
Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просив розглянути справу у відсутності представника позивача, про що надав письмове клопотання.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання неодноразово повідомлялася належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання (а. с. 50, 58, 63).
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, до суду його представник надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечувала проти задоволення позову стосовно ОСОБА_2 (а. с. 85).
Крім того, представником ОСОБА_2 до суду було подано відзив на позов, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 з підстав, що поручитель не брав на себе відповідальність за виконання боржником обов`язку по сплаті передбачених законом трьох процентів річних, договір поруки є припиненим.
У зв`язку з неявкою відповідачів в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, за період з 09.07.2018 року по 09.07.2021 року три проценти річних, які повинна сплатити ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням своїх кредитних зобов`язань, складають 905,54 долари США.
На забезпечення виконання ОСОБА_1 її зобов`язань за кредитним договором 16.05.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № OD7КАЕ00000312 (а. с. 19).
Згідно до Реєстру згрупованих поштових відправлень № 210721-1, на адресу відповідачів 12.07.2021 року позивачем було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань, проте ця вимога залишена без задоволення.
Отже, в порушення умов договору, ст.625 ЦК України, ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором та законом належним чином не виконує.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позичальник належним чином прийняті на себе зобов`язання по договору не виконував, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність» та умов кредитного договору, та є підставою для стягнення передбачених ст.625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми.
У відповідності до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно до ст. ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з трьох процентів річних за невиконання обов`язків за кредитним договором та судових витрат підлягає задоволенню у повному обсязі.
Щодо зяавлених позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 суд зазначає наступне.
Згідно з п. 2 Договору поруки від 16.05.2008 року № OD7КАЕ00000312, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Предмет Договору поруки визначений у п.п. 1 та 16.
Пунктом 5 Договору поруки визначено, що у випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання.
Відповідно до п.12 Договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 днів з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.
Проте, як вказує відповідач, вимогу про погашення трьох процентів річних не отримував.
Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
За своєю правовою договір поруки є додатковим зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань за договором.
Суд зазначає, що підписуючи договір поруки ОСОБА_2 , як поручитель, не брав на себе зобов`язання поручатись перед кредитором позичальника за виконання ним своїх зобов`язань щодо сплати трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.
За таких обставин, посилання позивача на наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_2 до власної цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України є необґрунтованими.
Так, за змістом ст. ст. 553, 554 ЦК України, обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки, виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим, ніж обсяг зобов`язань боржника.
Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).
Тобто, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору.
Умовами п. 1, 2, 16 договору поруки, від 16.05.2008 року, № OD7КАЕ00000312 сторонами конкретизовано зобов`язання поручителя, за які він несе відповідальність перед кредитором, а саме: за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, винагороди, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.
Відтак, сторонами на підставі приписів ст. ст. 6, 554, 628 ЦК України в умовах Договору поруки було закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором - чітко визначено зобов`язання, за невиконання яких він несе відповідальність як солідарний боржник.
Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних не є штрафними санкціями, а є окремим способом захисту майнового права та інтересу кредитора.
Встановлена положеннями ст. 625 ЦК України цивільно-правова відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання перед кредитором становить окреме зобов`язання боржника, виконання якого може бути забезпечено порукою, проте не було передбачено самим Договором поруки.
Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 , як поручитель, не несе відповідальності за несплату ОСОБА_1 трьох процентів річних.
Згідно ст. 559 ЦК України, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.
Пунктом 5 Договору поруки визначено, що у випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання.
Відповідно до п. 12 Договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 днів з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.
Зі змісту Договору поруки, не вбачається факт надання згоди ОСОБА_2 на свою відповідальність за несплату ОСОБА_1 трьох процентів річних.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_2 позивачем було надіслано письмову вимогу із зазначенням саме цього невиконаного ОСОБА_1 зобов`язання.
Також, термін повернення кредиту за Кредитним договором настав, тому Договір поруки є припиненим.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості з трьох процентів річних за невиконання обов`язків за кредитним договором та судових витрат не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір, в розмірі 2270,00 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 553, 554, 559, 624, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 223, 258, 259, 263-265, 354 355 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», в частині стягнення заборгованості із поручителя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ), відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 08 липня 2022 року.

Суддя: Н.В. Мирончук