н/п 2-і/490/6/22 Справа № 490/4714/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 липня 2022 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м.Миколаєва
у складі: головуючої - судді Гуденко О.А.,
з участю секретаря Савенко Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача авдоката Бочарова А.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія " про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Рішенням суду від 30 березня 2022 року позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до Приватного акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія " ( ) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди смертю потерпілого задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія " на користь ОСОБА_1 260 000 грн страхового відшкодування , які складаються з 7619 грн витрат на поховання потерпілого, 36 000 грн витрат на лікування потерпілого, 30 000 грн компенсації моральної шкоди та 186 381 грн. шкоди, завданої смертю годувальника.

Стягнуто з Приватного акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія " ( ) на користь держави 2600 грн судового збору.

Повний текст рішення суду виготовлено 05 квітня 2022 року.

Як вбачається з рішення суду , судом зазначено , що відповідно до положень ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Оскільки при подачі позолву до суду предстаник позивача подав клопотання про надання доказів сплати судових витрат , пов`язаних з наданням правничої допомоги, протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, і про стягнення таких витрат у позовній заяві не просив- то питання пр стягнення витрат на правову допомогу при ухваленні рішення суду судом не вирішується.

14 квітня 2022 року від представника позивача адвоката Бочарова А.В. надійшла заява про ухвалення додактового рішення щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу з клопотанням про поновлення строку для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Просив стягнути з відповідача на користь позивача 20 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на узгоджену в Договорі від 26.04.2021 року суму адвокатського гонорару у розмірі 2000 грн за одну годину роботи.

В обгрунтування розміру витрат надав копію Детального опису робіт (наданих послуг) від 08.04.2022 року , підписану керуючим партнером АО «Автомопіч» та ОСОБА_1 .

Доказів сплати адвокатського гонорару ОСОБА_1 до вказаної заяви не надано.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Суд, здійснюючи розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) вказує наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи договір та акт витрат на професійну правову допомогу, а також встановлені в договорі ставки розрахунків наданих адвокатських послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат надано Договір про надання правової допомоги від 26.04.2021 року , укладеного між ОСОБА_1 та АО «Автопоміч» в особі керуючого партнера Мелеха Д.О. , та Опис робіт (наданих послуг) як додаток до Договору від 08.04.2022 року, в якому зазначно, що клієнт прийняв правову допомогу у розмірі 20 000 грн за 10 годин роботи.

При цьому, жодних доказів оплати таких послуг ( хоча опис складався вже після ухвалення судом рішення ) ОСОБА_1 , суду не надано. Крім того, викликає обгрунтований сумнів підписання цього опису позивачем адже не зазначено, де складений вказаний Опис (зважаючи на перебування адвоката у м.Львів, а позивача в с.Трудове Баштанського району і при цьому жодних доказів складання цього Додатку в електронному вигляді та підписання цього Додатку до договору електронним підписом позивача також суду не надано ), до того ж підпис позивача на наявних в матеріалах цивільної справи документах та заявах з процесуальних питань та вказаному Описі від 08.04.2022 року суттєво різняться.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, заявлена представником позивача вимога, відповідно до ст. 137,141 ЦПК України про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню за недоведеністю заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 142,270 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні вимог представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бочарова А.В. про стягнення з Приватного акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія " 20 000 грн витрат на професійну правову допомогу відмовити.

На додаткове рішення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гуденко О.А.