Справа №705/2599/22
2-з/705/41/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Л.С. розглянувши заяву представника позивача адвоката Прудивуса Миколи Анатолійовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Малого приватного підприємства «Агропромресурси» про визнання фраундаторного правочину недійсним,-

в с т а н о в и в:

12.07.2022 року представником ОСОБА_1 адвокатом Прудивусом М.А. подано до Уманського міськрайонного суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Малого приватного підприємства «Агропромресурси» про визнання фраундаторного правочину недійсним.

Разом з позовною заявою представником ОСОБА_1 адвокатом Прудивусом М.А. подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд: заборонити відповідачам вчиняти дії по розпорядженню часткою в Малому приватному підприємстві «Агропромресурси» в розмірі 79,52% до набрання судовим рішенням по справі законної сили.

В обґрунтування заяви представник позивача вказує, що боржник вже неодноразово вчиняв ряд безвідплатних угод зі своїм майном, у наслідок вчинення таких угод та спірної в справі угоди привів себе до повної неплатоспроможності. Така неплатоспроможність боржника ОСОБА_3 є штучною, вчинена виключно на шкоду позивача, адже він продовжує обіймати керівну посаду в своєму підприємстві, істотну частку якого подарував своєму сину. Факт дарування частки в підприємстві скривав перед позивачем, адже і в час, коли отримував кошти на розвиток свого підприємства, вже не був його засновником, хоча подана до позову довідка від підприємства - відповідача свідчить, що запозичені у позивача кошти саме й були покладені для розвитку підприємства МПП «Агропромресурси» .

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, зміст та вимоги позовної заяви, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення заявленого ОСОБА_1 позову у даній цивільній справі, суд приймає до уваги, що між сторонами виник спір, з приводу правової природи укладення договорів дарування майна ОСОБА_3 , який є боржником перед позивачем ОСОБА_1 на суму 174362,63 доларів США.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду. (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вивчаючи заяву про забезпечення позову та документи, що до неї додано представником позивача, суд вважає, що заява до задоволення не підлягає, враховуючи, що представником позивача в заяві ставиться питання щодо заборони відповідачам вчиняти дії по розпорядженню часткою в Малому приватному підприємстві «Агропромресурси» в розмірі 79,52%, що належить згідно оскаржуваного договору Дарування від 26.11.2015 року ОСОБА_2 , при цьому ОСОБА_2 стороною договорів позики з ОСОБА_1 не являється, власником вищезазначеної частки підприємства є з 2015 року. Представником позивача не обґрунтовано, що саме на даний час існує реальна загроза того, що ОСОБА_2 відчужить належну йому частку у вищевказаному підприємстві, враховуючи, що спір між сторонами існує з 2018 року.

Крім того, як вбачається з ухвали Господарського суду Черкаської області від 26.11.2021 року, Господарським судом Черкаської області було задоволено заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову та заборонено відповідачам вчиняти дії по розпорядженню часткою в Малому приватному підприємству «Агропромресурси» в розмірі 79,52%, тому суд вважає не доцільним повторно вирішувати питання щодо аналогічного забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача адвоката Прудивуса Миколи Анатолійовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Малого приватного підприємства «Агропромресурси» про визнання фраундаторного правочину недійсним відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Черкаського апеляційного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до положень ч. 10 ст. 153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Леся Сергіївна Годік