Провадження № 2/947/158/22
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Луняченка В.Л.
при секретарі Макаренко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2 ) про зняття арешту з майна,-
З позовом про зняття арешту з майна до суду звернулась ОСОБА_1 , в якому просить скасувати (зняти) арешт з нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , власниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , накладений ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 12.10.2006 року у справі № 2-4806/2006.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О..
Ухвалою Київського районного суд м.Одеси від 03.06.2022 справу прийнято до провадження , розгляд якої призначений в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивачем ОСОБА_1 до судового засідання надано заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі.
До суду ані відзиву, ані заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку не надходило.
Суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 11.07.1970 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 одружилися.
24.02.2004 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір - купівлі продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_4 продала , а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Реєстрація договору в КП «ОМБТІ та РОН» відбулась 03.03.2004 року.
11.08.2004 року ОСОБА_1 зареєструвала місце проживання у вказаній квартирі де зареєстрована та проживає по теперішній час.
29. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що вбачається з надано до матеріалів справи свідоцтва про смерть останнього серії НОМЕР_3 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач є спадкоємицею першої черги після смерті чоловіка, яка своєчасно звернулась до Київської державної нотаріальної контори у м.Одесі з відповідною заявою про прийняття спадщини, однак 15. 11. 2021 року державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса надала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із тим , що квартиру за адресою: АДРЕСА_2 накладено арешт.
Згідно інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 284617064 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 накладено арешт на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси , справа № 2-4806/2006 р., від 12.10.2006 року.
02.12.2021 року Одеський державний нотаріальний архів надав довідку та копію ухвали Київського районного суду м. Одеси , справа № 2-4806/2006 р., від 12. 10. 2006 року, якою було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Так судом встановлено, що у провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна № 2- 4806/2006 р. наразі справа має № 2-610/07, в рамках розгляду якої судом 12.10.2006 року прийнято ухвалу про забезпечення позову, питання про скасування якої, під час ухвалення судом рішення по справі вирішено не було, арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_2 не знято.
Таким чином, 03. 03. 2004 року квартиру за адресою: АДРЕСА_2 було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а арешт було накладено судом 12. 10. 2006 року. Питання накладення арешту судом розглядалося без залучення власників квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Впродовж 2006-2021 роки арешт з квартири знято не було , про його існування позивач дізналася лише під час звернення до нотаріальної контори, о зумовило її звернення до суду з дійсним позовом.
Ці факти підтверджені матеріалами справи.
Наразі, існування арешту зазначеного майна порушує конституційні права позивача, його право власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно 3 4. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частина 1 ст. 321 ЦК України наголошує на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Позивач ОСОБА_1 не в змозі реалізувати своє право на спадщину внаслідок існування вказаних обтяжень на нерухоме майно.
Отже, існування обтяжень, які накладені на вказане майно унеможливлюють реалізацію Позивачами його права власності в площині правомочності розпорядження.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відсутні будь-які підстави існування арешту нерухомого майна, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282, 289 ЦПК України, ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 місце реєстрації АДРЕСА_3 ) про зняття арешту з майна - задовольнити.
Скасувати арешт з нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , власниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , накладений ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 12.10.2006 року у справі № 2-4806/2006.
Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.
Заочне рішення може бути переглянуто Київським районним судом м.Одеси за заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після отримання копії рішення відповідачем та - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повне судове рішення складено 30.06.2022 року.
Суддя Луняченко В. О.