Справа № 463/7808/20 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/3933/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Ждан К.О.

з участю позивачки ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство "Галич-Авто" про визнання правочину недійсним, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовною заявою до відповідача, просять ухвалити рішення, яким визнати вчинений 12.05.2009 згідно довідки-рахунку серії ДДР № 652337 від 12.05.2009 правочин з купівлі-продажу ОСОБА_2 (покупець) у ВАТ «Галич-Авто» легкового автомобіля марки «Skoda Oktavia A5.1.6 MPI Комбі-В», чорного кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 недійсним в частині зазначення покупцем за даним договором ОСОБА_2 з дати вчинення правочину 12.05.2009; визнати позивачів покупцями зазначеного автомобіля за цим правочином та визнати за ними право власності на такий автомобіль по 1/2 частці за кожним.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що за свої заощадження у 2009 році вирішили придбати легковий автомобіль марки «Шкода Октавія». Купити автомобіль вони вирішили у автосалоні Відкритого акціонерного товариства «Галич-Авто». В процесі придбання автомобіля вони мали сплатити перший внесок в сумі 86 900 грн. готівкою в касу ВАТ «Галич Авто», оскільки на другий внесок в сумі 86 900 грн. грошей не було, тому вирішили гроші на другий внесок взяти в кредит та перерахувати на рахунок ВАТ «Галич-Авто» у Брокбізнесбанку. Оскільки на момент придбання автомобіля позивачі були особами пенсійного віку, з метою отримання кредиту звернулись до своєї дочки ОСОБА_2 та домовились про те, що офіційно кредитний договір буде оформлений на неї, позивач ОСОБА_1 буде поручителем за даним договором і фактично сплачувати кредит будуть позивачі. Після повної виплати грошей за автомобіль відповідачка повинна була переоформити його у власність позивачів. В подальшому 08 травня 2009 року ВАТ «Астра Банк» було видано гарантійний лист, в якому банк повідомляв про прийняття позитивного рішення про надання споживчого кредиту на купівлю автомобіля та гарантував надходження на поточний рахунок автосалону ВАТ «Галич-Авто» суми кредиту в розмірі 50% вартості автомобіля 86900 грн. за умови укладення кредитного договору. 12 травня 2009 року позивачка ОСОБА_1 сплатила аванс за автомобіль у розмірі 86 900 грн., цього ж дня між відповідачкою ОСОБА_2 та ВАТ «Галич-Авто» вчинено правочин з придбання автомобіля, а саме відчуження автомобіля ВАТ «Галич-Авто» на підставі Довідки-рахунку серії ДДР №652337 від 12 травня 2009 року, тому дана довідка підтверджує обставини купівлі продажу автомобіля. 13 травня 2009 року право власності на спірний автомобіль було зареєстровано на відповідачку. В подальшому платежі на погашення кредиту здійснювались позивачкою ОСОБА_1 . Зазначають, що у 2011 році відповідач вимагала чим швидше оплатити кредит, внаслідок чого позивачі були змушені оформити ще один кредит на суму 47000 грн. у ПАТ «Міжнародний Інвестиційний банк». Під заставу нерухомого майна, зокрема позивачем ОСОБА_3 21 грудня 2011 року укладено іпотечний договір із вказаним вище банком. Відповідно на наступний день позивачкою ОСОБА_1 здійснено останній платіж згідно отриманого раніше кредитного договору.

Вказують, що фактично з моменту придбання автомобіля ним користується позивач ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_2 , зокрема ними здійснювався поточний ремонт автомобіля, оплата страхових внесків, оплата гарантійного обслуговування. Також зазначають, що на час придбання автомобіля відповідачка не мала водійського посвідчення та навичок водіння. Звертають увагу суду на те, що відповідачка об`єктивно не могла придбати спірний автомобіль за власні кошти, ні за кредитні кошти, оскільки не мала достатнього доходу. Відповідач ні в процесі підготовки до купівлі автомобіля, ні при купівлі присутня не була.

В свою чергу позивач ОСОБА_3 тривалий час працював за кордоном, де отримував доходи, крім того, позивачі отримують пенсію та дохід від оренди нерухомого майна. Тому вони мали можливість придати автомобіль, за який частину сплатили готівку, іншу частину отримали у кредит, який в подальшому і оплачували. Тому покупцями спірного автомобіля є саме вони, такий був оформлений на відповідачку за попередньою домовленістю для отримання у кредит грошових коштів, в подальшому відповідач мала переоформити автомобіль на позивачів. Однак виконувати домовленість відмовилась, а у 2018 році звернулась у поліцію з заявою про викрадення автомобіля та заперечує факт купівлі автомобіля позивачами. З врахуванням наведених мотивів просять позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 23 вересня 2021року, позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ), третя особа: Публічне акціонерне товариство «Галич-Авто» (Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Соборності, 36, Код ) про визнання правочину недійсним, визнання права власності задоволено частково.

Визнано вчинений 12 травня 2009 року згідно Довідки-рахунку серії ДДР № 652337 від 12 травня 2009 року правочин з купівлі продажу ОСОБА_2 (покупець) у ВАТ «Галич-Авто» (Код ) легкового автомобіля марки «Skoda Oktavia А5. 1.6 МРІ, Комбі-В», чорного кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , недійсним в частині зазначення покупцем за даним договором ОСОБА_2 , з дати вчинення правочину 12 травня 2009 року.

Визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 покупцями за вчиненим 12 травня 2009 року згідно Довідки-рахунку серії ДДР № 652337 від 12 травня 2009 року правочином з купівлі продажу у ВАТ «Галич-Авто» (Код ) легкового автомобіля марки «Skoda Oktavia А5. 1.6 МРІ, Комбі-В», чорного кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , з дати вчинення правочину 12 травня 2009 року.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на легковий автомобіль марки «Skoda Oktavia А5. 1.6 МРІ, Комбі-В», чорного кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , за договором купівлі-продажу від 12 травня 2009 року згідно Довідки-рахунку серії ДДР № 652337 від 12 травня 2009 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1598,90 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1598,90 грн. судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку 01 листопада 2021року оскаржила ОСОБА_2 .

Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Вважає не доведеним з сторони позивачів факт неможливості нею придбати спірний автомобіль особисто. Звертає увагу, що свідками не стверджено, на чиє ім`я укладався правочин з купівлі спірного автомобіля і чи була домовленість про переоформлення права власності на позивачів. В апеляційній скарзі скаржник просить рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

28 лютого 2022 року від представника позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 вересня 2021 року без змін. Зазначає, що твердження відповідачки в апеляційній скарзі є безпідставні та не підтверджені жодними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що обов`язки покупців за оспорюваним правочином купівлі-продажу автомобіля виконувались виключно позивачами, відповідачка в свою чергу об`єктивно не могла придбати спірний автомобіль, ні за власні кошти, ні за кредитні, хоча в платіжних документах остання вказана як платник, що під час судового розгляду справи підтверджено як показами свідків, так і матеріалами справи.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідачка по справі ОСОБА_2 зазначена власником легкового автомобіля марки «Skoda Oktavia A5.1.6 MPI Комбі-В», чорного кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 .

Відчуження вказаного автомобіля здійснено на підставі виданої Відкритим акціонерним товариством «Галич-Авто» довідки-рахунку серії ДДР №652337 від 12 травня 2009 року за 173 800 грн., автомобіль відпущений на підставі акту приймання передачі транспортного засобу від 12 травня 2009 року №597940.

Судом встановлено, що 08 травня 2009 року ВАТ «Астра Банк» видано гарантійний лист, в якому банк повідомляв про прийняття позитивного рішення про надання споживчого кредиту на купівлю автомобіля та гарантував надходження на поточний рахунок автосалону ВАТ «Галич-Авто» суми кредиту в розмірі 50% вартості автомобіля 86900 грн. за умови укладення кредитного договору (а.с.8).

Згідно з фіскальним чеком (а.с.9) 12.05.2009 внесено аванс вартості автомобіля 86900 грн.

Як зазначено вище, було вчинено правочин по купівлі спірного транспортного засобу шляхом оформлення довідки-рахунку від 12.05.2009. В свою чергу у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 13.05.2009 містяться особливі відмітки про наявність кредиту і заборони відчуження та про право керування ОСОБА_3 (позивачем) та ОСОБА_2 (сином позивачів).

За кредитним договором від 15.05.2009, укладеним з ВАТ «Астра Банк» позичальником зазначена ОСОБА_2 (а.с.10-15). В той же час за договором поруки від 15.05.2009 (а.с.18) поручителем зазначена позивач ОСОБА_1 (а.с.18).

Згідно платіжного доручення (а.с.20) 15.05.2009 внесено другий внесок за спірний автомобіль в розмірі 86900 грн.

Окрім цього, 21.12.2011 оформлено кредитний договір на суму 47000 грн. у ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк», що стверджується іпотечним договором від 21.12.2011 та заявою на видачу готівкових коштів, які отримував позивач ОСОБА_3 22.12.2011 було здійснено останній платіж за кредитним договором від 15.05.2009 (а.с.30-33).

У квитанціях про оплату кредитних коштів (а.с.21.29,85-102) платником зазначена відповідачка.

Разом з тим, відповідачкою не оспорюється той факт, що грошові кошти за автомобіль, кредитні кошти фізично сплачувала позивачка. Також відповідачка визнає, що з моменту придбання автомобіля ним користувалися її батько ОСОБА_3 та її брат ОСОБА_2 . При цьому, стороною позивача доведено, що ОСОБА_2 здійснювався поточний ремонт автомобіля, оплата страхових внесків, оплата гарантійного обслуговування (а.с.53-60). Відповідачка не заперечує, що на час придбання автомобіля вона не мала водійського посвідчення та навичок водіння. не була присутня при оформленні.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

При вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір відповідно до статей 235, 236 ЦК України може бути визнаний недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Зокрема, за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, з вказаних норм слідує, що саме на позивача законодавцем покладено обов`язок доведення факту укладення удаваних правочинів.

Як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, що позивачі по справі в порядку вимог ст. 81 ЦПК України надали належні та допустимі докази, які у своїй сукупності вказують на те, що оспорюваний ними правочин купівлі-продажу автомобіля є недійсним в частині покупця і спірний автомобіль придбаний саме за їхні кошти.

Так, вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції надав належної правової оцінки тому факту, що обов`язки покупців за оспорюваним правочином купівлі-продажу автомобіля виконувались виключно позивачами, відповідач в свою чергу об`єктивно не могла придбати спірний автомобіль, ні за власні кошти, ні за кредитні, хоча в платіжних документах остання вказана як платник.

Факт придбання спірного майна саме за грошові кошти позивачів підтверджено як показами свідків, так і матеріалами справи.

В свою чергу, обставин, які б підтверджували, що на час придбання автомобіля відповідачка мала в наявності грошові кошти для придбання автомобіля, чи кошти для оплати договору кредиту матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, висновків суду не спростовують та на правильність постановленого рішення не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Окрім цього, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання за кожним з позивачів права власності на 1/2 частку даного автомобіля, так як в межах даної справи судом не встановлювалось питання порушення принципу рівності часток між позивачами, тоді як задоволення вимоги про визначення часток може мати місце виключно у випадку, якщо такий спосіб захисту відповідає характеру порушеного права.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2021 року - слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м .Львова від 23 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 червня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник