Постанова

Іменем України

06 липня 2022 року

м. Київ

справа № 278/1446/20

провадження № 61-8797св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач: виконувач обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Станишівської сільської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 листопада 2020 року у складі судді Грубіяна Є. О. та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Павицької Т. М.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року виконувач обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Станишівської сільської ради звернувся до суду з позовом про визнання недійсними державних актів на право власності на землю, зобов`язання повернути земельні ділянки, скасування записів про державну реєстрацію права власності та витребування земельних ділянок.

Позов мотивований тим, що під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000089 від 26 квітня 2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 364, частиною другою статті 366, частиною другою статті 358, частиною третьою статті 358 КК України встановлено, що ОСОБА_16 , який з 31 березня 2002 року по 18 квітня 2006 року обіймав посаду Луківського сільського голови Житомирського району Житомирської області, підроблено підпис у графі «Інженер-землевпорядник» у державних актах на право приватної власності на землю, які були видані 5 лютого 2003 року ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 .

Зазначені державні акти містили внесені невстановленою досудовим розслідуванням особою завідомо неправдиві відомості щодо отримання ними у 2003 році у власність земельних ділянок на підставі рішення Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11 жовтня 2002 року. Проте, вказане рішення сільською радою не приймалось.

У подальшому, ОСОБА_17 , обіймаючи посаду Луківського сільського голови, засвідчив зазначені державні акти відбитком печатки Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Внаслідок вчинення ОСОБА_17 та ОСОБА_16 вказаних неправомірних дій незаконно здійснено приватизацію земельних ділянок загальною площею 4,2325 га.

Факт підробки документів підтверджується висновком експерта від 6 лютого 2019 року.

В подальшому, на підставі підроблених державник актів на право власності на землю та витягів з рішення сільської ради виготовлено технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок та внесені відомості до автоматизованої бази даних ведення Державного земельного кадастру з присвоєнням земельним ділянкам кадастрових номерів та видані державні акти про право власності на землю.

Так, 04 червня 2010 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на землю серії АИ №295738, відповідно до якого набув у власність земельну ділянку площею 0,2450 га, кадастровий номер :03:001:0224. 01 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_13 укладений договір купівлі-продажу за умовами якого право власності на цю земельну ділянку перейшло до ОСОБА_13

ОСОБА_2 04 червня 2010 року отримано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,2203, га кадастровий номер :03:001:0225. На підставі договору дарування від 03 вересня 2014 року право власності на цю земельну ділянку перейшло до ОСОБА_18 21 вересня 2016 року між ОСОБА_18 та ОСОБА_14 укладений договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки.

04 червня 2010 року ОСОБА_3 отримала державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,2273 га, кадастровий номер :03:001:0226. На підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 2012 року право власності на цю земельну ділянку перейшло до ОСОБА_13

ОСОБА_4 04 червня 2010 року отримала державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,2010 га, кадастровий номер :03:001:0227.

Цієї ж дати ОСОБА_5 отримано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,2010 га, кадастровий номер :03:001:0228.

04 червня 2010 року державний акт про право власності також був виданий на ім`я ОСОБА_6 , відповідно до якого вона набула право власності на земельну ділянку площею 0,2150 га, кадастровий номер :03:001:0229. В подальшому, 21 вересня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу право власності на вказану земельну ділянку перейшло до ОСОБА_14

ОСОБА_7 04 червня 2010 року отримав державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,2119 га, кадастровий номер :03:001:0231. На підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 2015 року право власності на вказану земельну ділянку перейшло до ОСОБА_15

ОСОБА_8 04 червня 2010 року отримала державні акти про право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :03:001:0232 та площею 0,1126 га, кадастровий номер :03:001:0233. На підставі договорів купівлі-продажу від 08 квітня 2016 року право власності на зазначені земельні ділянки перейшло до ОСОБА_19 , яка 16 березня 2020 року уклала із ОСОБА_14 договір купівлі-продажу цих земельних ділянок.

ОСОБА_9 04 червня 2010 року отримав державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :03:001:0234. На підставі укладеного 09 травня 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_13 договору купівлі-продажу право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до ОСОБА_13 .

04 червня 2010 року ОСОБА_10 виданий державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,2010 га, кадастровий номер :03:001:0235.

На ім`я ОСОБА_11 04 червня 2010 року виданий державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,2483 га, кадастровий номер :03:001:0236. На підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 2012 року право власності на цю земельну ділянку набуто ОСОБА_13 .

04 червня 2010 року ОСОБА_12 виданий державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :03:001:0237. В подальшому власником зазначеної земельної ділянки була ОСОБА_20 , яка 05 серпня 2013 року уклала договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки з ОСОБА_13 .

Зазначені земельні ділянки вибули всупереч встановленого законом порядку, безоплатно та без відповідного рішення.

Позивач просив:

визнати недійсними державні акти про право власності на земельну ділянку від 04 червня 2010 року:

серії АИ №295738, кадастровий номер :03:001:0224;

серії ЯЛ №662754, кадастровий номер :03:001:0225;

серії ЯЛ №662724, кадастровий номер :03:001:0226;

серії ЯЛ №662723, кадастровий номер :03:001:0227;

серії ЯЛ №662759, кадастровий номер :03:001:0228;

серії ЯЛ №662750, кадастровий номер :03:001:0229;

серії ЯЛ №662751, кадастровий номер :03:001:0231;

серії ЯЛ №662752, кадастровий номер :03:001:0232;

серії ЯЛ №662753, кадастровий номер :03:001:0233;

серії ЯЛ №662755, кадастровий номер :03:001:0234;

серії ЯЛ №662756, кадастровий номер :03:001:0235;

серії ЯЛ №662755, кадастровий номер :03:001:0236;

серії ЯЛ №662757, кадастровий номер :03:001:0237;

витребувати на користь територіальної громади Станишівської сільської ради із володіння: ОСОБА_13 земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0224; ОСОБА_14 земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0225; ОСОБА_13 земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0226; ОСОБА_14 земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0229; ОСОБА_15 земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0231; ОСОБА_14 земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0232; ОСОБА_14 земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0233; ОСОБА_13 земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0234; ОСОБА_13 земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0236; ОСОБА_13 земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0237;

зобов`язати ОСОБА_4 повернути на користь територіальної громади Станишівської сільської ради земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0227.

зобов`язати ОСОБА_5 повернути на користь територіальної громади Станишівської сільської ради земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0228;

зобов`язати ОСОБА_10 повернути на користь територіальної громади Станишівської сільської ради земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0235;

скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності №21874719, №16510675, №21873593, №16511290, №9467569, №35951385, №35951738, №21872781, №21896376, №2013688;

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 02 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Станишівської сільської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про визнання недійсними державних актів на право власності на землю, зобов`язання повернути земельні ділянки, скасування записів про державну реєстрацію права власності та витребування земельних ділянок, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що 11 жовтня 2002 року на третій сесії двадцять четвертого скликання Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області розглядалось питання про передачу громадянам у власність спірних земельних ділянок. Зазначена обставина підтверджена протоколом. З урахуванням викладеного, висновок виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури про те, що відсутність відповідного рішення з переліком громадян, щодо яких вирішувалось питання про передачу у власність земельних ділянок, свідчать про не прийняття такого рішення, суд першої інстанції вважав припущенням. Суд також зазначив, що наявність у державних актах про право приватної власності на землю підпису голови сільської ради одночасно у місці де має бути його підпис та у графі «Інженер-землевпорядник», не свідчить про підроблення цих документів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували незаконність виконання сільським головою обов`язків інженера-землевпорядника та/або розподіл обов`язків щодо обох посад, які б виключали можливість ставити підпис головою сільської ради за інженера-землевпорядника. Окрім викладеного, суд вважав, що підстави для розгляду заяви представника відповідачів про застосування до спірних правовідносин позовної давності відсутні, оскільки вимоги виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури не підлягають задоволенню за безпідставністю.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури, задоволено частково. Рішення Житомирського районного суду від 02 листопада 2020 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2 скасовано та закрито провадження у справі в цій частині. В іншій частині рішення залишено без змін.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що до відкриття провадження у цій справі настала смерть ОСОБА_2 , тому позовні вимоги прокурора, пред`явлені до померлого, не підлягають розгляду судом.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в іншій частині, апеляційний суд зазначив про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів факту підробки рішення Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11 жовтня 2002 року, а також підробки спірних державних актів на право власності на землю. Факт відсутності додатку до цього рішення у матеріалах архівної справи не може вважатись достатнім та допустимим доказом того, що таке рішення не приймалось стосовно відповідачів. Суд апеляційної інстанції також вказав, що вина посадових осіб у вчиненні таких кримінальних правопорушень на час розгляду цієї справи не доведена у передбаченому законом порядку, а тому посилання виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури на ту обставину, що передача спірних земельних ділянок відбулась з порушенням вимог законодавства, є передчасним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2021 року заступник керівника Житомирської обласної прокуратури подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Житомирського районного суду від 02 листопада 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Стягнути з відповідачів на користь Житомирської обласної прокуратури понесені судові витрати.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскарженого рішення не врахований висновок щодо застосування норм права, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №362/44/17 у подібних правовідносинах, відповідно до якого, відсутність спрямованого на відчуження майна рішення відповідного органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) означає, що власник волю на відчуження не виявляв. На сесії сільської ради рішення про відведення спірних земельних ділянок у власність відповідачам не приймалось. Протокол сесії, на який посилаються суди в оскаржуваних рішеннях, не є рішенням на підставі якого здійснюється розпорядження та набуття права власності на землю, у розумінні статей 116, 118 ЗК України. Таким чином, суди не врахували, що спірні земельні ділянки вибули з володіння територіальної громади поза її волею. Суди у порушення вимог статті 89 ЦПК України не надали належної оцінки тим обставинам, що в наданій для вивчення архівній справі рішення Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11 жовтня 2002 року з переліком громадян та документи на підставі яких воно прийнято - відсутнє, що свідчить про відсутність цього рішення. Суди залишили поза увагою те, що будь-яких інших доказів на підтвердження прийняття та існування рішення сільської ради відповідачами не надано. Судом першої інстанції не досліджувався висновок комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів від 06 лютого 2019 року №1/3-20, апеляційним судом безпідставно не врахований цей висновок, як належний та допустимий доказ підробки рішень сесії та державних актів. Суди не врахували, що сільський голова Луківської сільської ради, відповідно до частини 4 статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та пункту 2.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, яка затверджена наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 № 43, не міг одночасно виконувати повноваження сільського голови та начальника районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Тобто, підпис сільського голови на сторінці із зображенням плану зовнішніх меж земельної ділянки у графі «Інженер-землевпорядник», свідчить про незаконність видачі такого державного акту.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про те, що судові рішення оскаржуються лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог, тому в іншій частині не оскаржуються та в касаційному порядку не переглядаються.

Позиція інших учасників справи

У вересні 2021 року Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Житомирського районного суду від 02 листопада 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року - без змін.

Обґрунтовуючи відзив на касаційну скаргу зазначили, що суди першої та апеляційної інстанцій надали належну правову оцінку кожному окремому доказу, які містяться в матеріалах справи, на підставі яких встановили відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги позову, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 278/1446/20, витребувано справу з суду першої інстанції.

У грудні 2021 року справа № 278/1446/20 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного суду від 25 квітня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 10 серпня 2021 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Фактичні обставини

Суди встановили, що 05 лютого 2003 року ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 видані державні акти про право власності на земельні ділянки, які розташовані в АДРЕСА_1 та призначені для обслуговування і будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд. Підставою видачі цих актів зазначено рішення третьої сесії двадцять четвертого скликання Луківської сільської ради від 11 жовтня 2002 року. У 2010 році на вказані земельні ділянки виготовлено технічну документацію по встановленню їх зовнішніх меж та внесено відомості до автоматизованої бази даних ведення Державного земельного кадастру.

Відповідно до висновку комплексної судової почеркознавчої експертизи від 06 лютого 2019 року № 1/3-20, проведеної в межах кримінального провадження, підписи, які містяться у графах «голова Луківської сільської ради ___ ОСОБА_21» у зазначених державних актах виконані ОСОБА_16 . Підписи, які містяться у графах «Голова Луківської сільської ради __ ОСОБА_21 » та « Інженер-землевпорядник» у цих державних актах виконані однією особою. Підписи, які містяться у графі «З протоколом вірно: Сільський голова ОСОБА_22 » в рішеннях Луківської сільської ради та додатках до них про передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_23 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , що наявні у технічних документаціях по встановленню меж земельних ділянок, виконані ОСОБА_17 .

Матеріали справи також свідчать, що 04 червня 2010 року на підставі рішення третьої сесії двадцять четвертого скликання Луківської сільської ради від 11 жовтня 2002 року відповідачам видані державні акти про право власності на земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 та призначені для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а саме: ОСОБА_1 - серії АИ № 295738 на право власності на земельну ділянку площею 0,2203 га (кадастровий номер :03:001:0224); ОСОБА_2 - серії ЯЛ №662754 на право власності на земельну ділянку площею 0,2203 га (кадастровий номер :03:001:0225); ОСОБА_3 - серії ЯЛ №662724 на право власності на земельну ділянку площею 0,2273 га (кадастровий номер :03:001:0226); ОСОБА_4 - серії ЯЛ №662723 на право власності на земельну ділянку площею 0,2010 га (кадастровий номер :03:001:0227); ОСОБА_26 - серії ЯЛ №662759 на право власності на земельну ділянку площею 0,20110 га (кадастровий номер :03:001:0228); ОСОБА_6 - серії ЯЛ №662750 на право власності на земельну ділянку площею 0,2150 га (кадастровий номер :03:001:0229); ОСОБА_7 - серії ЯЛ №662751 на право власності на земельну ділянку площею 0,2119 га (кадастровий номер :03:001:0231); ОСОБА_8 - серії ЯЛ №662752 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий номер :03:001:0232); ОСОБА_8 - серії ЯЛ №662753 на право власності на земельну ділянку площею 0,1126 га (кадастровий номер :03:001:0233); ОСОБА_9 - серії ЯЛ №662755 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий номер :03:001:0234); ОСОБА_10 - серії ЯЛ №662756 на право власності на земельну ділянку площею 0,2010 га (кадастровий номер :03:001:0235); ОСОБА_11 - серії ЯЛ №662758 на право власності на земельну ділянку площею 0,2483 га (кадастровий номер :03:001:0236); ОСОБА_12 - серії ЯЛ №662757 про право власності на земельну ділянку площею 0,2341 га (кадастровий номер :03:001:0237).

Інформація про право власності на вказані земельні ділянки внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності на земельну ділянку площею 0,215 га (кадастровий номер :03:001:0229) на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2016 року перейшло до ОСОБА_14 . Ним же набуто у власність земельну ділянку площею 0,1126 га (кадастровий номер :03:001:0233) згідно з договором купівлі-продажу від 16 березня 2020 року.

На підставі договору купівлі-продажу від 16 березня 2020 року ОСОБА_14 є власником земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер :03:001:0232 ) та на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2016 року придбав у власність земельну ділянку площею 0,02203 га (кадастровий номер :03:001:0225).

ОСОБА_13 , уклавши 01 червня 2012 року договір купівлі-продажу, набув у власність земельну ділянку площею 0,2273 га (кадастровий номер :03:001:0226). Також він набув у власність земельну ділянку площею 0,2341 га (кадастровий номер :03:001:0237) на підставі договору купівлі-продажу від 05 серпня 2013 року. Він же 01 червня 2012 року уклав договори купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 245 га (кадастровий номер :03:001:0224) та земельної ділянки площею 0,2483 га (кадастровий номер:03:001:0236). На підставі договору купівлі-продажу від 09 травня 2012 року ОСОБА_13 також набув у власність земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер :03:001:0234).

Право власності на земельну ділянку площею 0, 2119 га (кадастровий номер :03:001:0231) на підставі договору купівлі-продажу перейшло до ОСОБА_15 .

Долучена до матеріалів справи копія рішення третьої сесії двадцять четвертого скликання Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11 жовтня 2002 року містить інформацію про те, що сільською радою, зокрема, прийняте рішення про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок, що перебувають у їх користуванні. Аналогічна за змістом інформація зазначена й у протоколі рішення третьої сесії двадцять четвертого скликання Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11 жовтня 2002 року.

У технічних документаціях, які були виготовлені у 2010 році, містяться завірені сільським головою ОСОБА_17 витяги з вказаного рішення сільської ради, зокрема додатки до рішення із зазначенням прізвищ осіб, яким передаються у власність земельні ділянки, місця розташування земельних ділянок, які передані у власність, їх площі та призначення.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, зобов`язання повернути земельні ділянки, скасування записів про державну реєстрацію права власності

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина третя 152 ЗК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновок, що «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98)...Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.149…Визнання недійсним державного акта також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 94)».

За таких обставин у задоволенні позову в частині вимог про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, зобов`язання повернути земельні ділянки, скасування записів про державну реєстрацію права власності належить відмовити, оскільки такі вимоги не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними державних актів на право власності на землю, зобов`язання повернути земельні ділянки, скасування записів про державну реєстрацію права власності, але помилились щодо мотивів такої відмови.

Щодо позовних вимог про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння

Власнику належить, зокрема, право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном (частина перша статті 317 та частина перша статті 319 ЦК України).

Органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності… (частина п`ята статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частина п`ята статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Виключно на пленарних засіданнях сільської ради відповідно до закону приймаються рішення щодо відчуження комунального майна та вирішуються питання регулювання земельних відносин (пункти 30 і 34 статті 26 вказаного Закону).

Отже, у спірних правовідносинах повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками як об`єктами права комунальної власності належали Луківській сільській раді.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України (далі - ЦПК України)).

У справі, що переглядається:

виконувач обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Станишівської сільської ради, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що спірні державні акти містили внесені невстановленою досудовим розслідуванням особою завідомо неправдиві відомості щодо отримання відповідачами у 2003 році у власність земельних ділянок на підставі рішення Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11 жовтня 2002 року, яке сільською радою не приймалось;

суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що виконувачем обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури не надано належних та допустимих доказів факту підробки рішення Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11 жовтня 2002 року, а також підробки спірних державних актів на право власності на землю. Факт відсутності додатку до цього рішення у матеріалах архівної справи не може вважатись достатнім та допустимим доказом того, що таке рішення не приймалось стосовно відповідачів.

За таких обставин суди першої й апеляційної інстанцій повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, зробили правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову в частині витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, оскільки позивачем не доведено набуття у власність відповідачами спірних земельних ділянок з порушенням вимог чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги про не врахування судами першої та апеляційної інстанцій висновку щодо застосування норм права, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 є необґрунтованими, оскільки у справі № 362/44/17 було встановлено, що сільський голова достовірно знаючи, що на 17 сесії 24 скликання Іванковичівської сільської ради, яка відбулася 30 вересня 2004 року, питання про затвердження проектів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок відповідачам не обговорювалося та не вирішувалося, склав і підписав завідомо підроблені рішення 17 сесії 24 скликання Іванковичівської сільської ради від 30 вересня 2004 року без номерів «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства», завірив їх печаткою сільської ради та видав, зокрема, відповідачам.

Аргументи касаційної скарги про те, що:

суди у порушення вимог статті 89 ЦПК України не надали належної оцінки тим обставинам, що в наданій для вивчення архівній справі, рішення Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11 жовтня 2002 року з переліком громадян та документи на підставі яких воно прийнято - відсутнє, що свідчить про відсутність цього рішення;

суди залишили поза увагою не надання відповідачами будь-яких інших доказів на підтвердження прийняття та існування рішення сільської ради;

протокол сесії, не є рішенням на підставі якого здійснюється розпорядження та набуття права власності на землю, у розумінні статей 116, 118 ЗК України,

є безпідставними, оскільки зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. Тобто, вказані аргументи зводяться до переоцінки доказів та розгляду спору по суті, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Щодо тверджень, викладених в касаційній скарзі про те, що судом першої інстанції не досліджувався висновок комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів від 06 лютого 2019 року №1/3-20, а апеляційним судом безпідставно не врахований цей висновок, як належний та допустимий доказ підробки рішень сесії та державних актів, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: висновками експертів (пункт 2 частини перша і друга статті 76 ЦПК України).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Відповідно до висновку комплексної судової почеркознавчої експертизи від 06 лютого 2019 року № 1/3-20, проведеної в межах кримінального провадження, підписи, які містяться у графах «голова Луківської сільської ради ___ ОСОБА_21» у зазначених державних актах виконані ОСОБА_16 . Підписи, які містяться у графах «Голова Луківської сільської ради __ ОСОБА_21 » та «Інженер-землевпорядник» у цих державних актах виконані однією особою. Підписи, які містяться у графі «З протоколом вірно: Сільський голова ОСОБА_22 » в рішеннях Луківської сільської ради та додатках до них про передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_23 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , що наявні у технічних документаціях по встановленню меж земельних ділянок, виконані ОСОБА_17 .

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанції містять посилання на висновок комплексної судової почеркознавчої експертизи від 06 лютого 2019 року № 1/3-20, що свідчить про його дослідження судами.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що з висновку експерта, не можна встановити, чи дійсно ОСОБА_16 , який з 31 березня 2002 року по 18 квітня 2006 року обіймав посаду Луківського сільського голови Житомирського району Житомирської області та ОСОБА_17 , обіймаючи посаду Луківського сільського голови, засвідчили оспорювані державні акти за відсутності рішення Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11 жовтня 2002 року.

Інші доводи касаційної скарги не містять обґрунтованих посилань на неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань, що визначено частиною другою статті 410 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційних скарг, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З метою необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), колегія суддів вважає, що судові рішення ухвалені частково без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення в частині позовних вимог про визнання недійсними державних актів на право власності на землю, зобов`язання повернути земельні ділянки, скасування записів про державну реєстрацію права власності змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови; судові рішенняв частині позовних вимог про витребування земельних ділянок залишити без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено: якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд змінює оскаржені судові рішення в частині позовних вимог про визнання недійсними державних актів на право власності на землю, зобов`язання повернути земельні ділянки, скасування записів про державну реєстрацію права власності, але виключно у частині мотивів їх прийняття, а в частині позовних вимог про витребування земельних ділянок, залишає без змін, новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 листопада 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року в частині позовних вимог виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Станишівської сільської ради про визнання недійсними державних актів на право власності на землю, зобов`язання повернути земельні ділянки, скасування записів про державну реєстрацію права власності змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 листопада 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року в частині позовних вимог виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Станишівської сільської ради про витребування земельних ділянок, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук