Справа № 341/152/20
Провадження № 22-ц/4808/866/22
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на заочне рішення Галицького районного суду від 25 вересня 2020 року під головуванням судді Юсип І.М. у м. Галич,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку, ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 , з яким у зареєстрованому шлюбі вона не перебувала і не перебуває по теперішній час.

Спільна донька з моменту народження проживає з нею, ОСОБА_2 ніколи не проживав з ними однією сім`єю. Відповідно, всі витрати що пов`язані з утриманням дитини несе вона в значній більшості. Це, зокрема, витрати на забезпечення дитини повноцінним харчуванням, одягом, взуттям, необхідними медикаментами та різного роду речами, необхідними для навчання в школі, витрати щодо додаткових занять дочки з вчителями, відвідування спортивних та творчих секцій і гуртків (заняття з англійської мови 640 грн на місяць, заняття з математики 800 грн на місяць, харчування в школі 400 грн в місяць, заняття в басейні з плавання 5 000 грн на місяць, музична школа 450 грн на місяць, заняття з карате 400 грн на місяць). Всі ці витрати є необхідними для належного росту та розвитку малолітньої дитини.

Вказувала, що відповідач протягом всього часу з дня народження дочки мало цікавиться її життям, не бере участі в її утриманні, не надає жодних грошових коштів на потреби дочки, а тільки час від часу передає із США, де він перебуває на постійному місці проживання і працює, одяг для дочки, один раз передав мобільний телефон. Тобто він неналежно виконує свій обов`язок щодо утримання своєї малолітньої дочки, не забезпечує дитині рівень життя, який необхідний для її нормального фізичного, інтелектуального, культурного та духовного розвитку. При цьому, можливість утримувати дитину у відповідача є.

ОСОБА_2 з 2010 року проживає і працює в США, періодично приїжджає в Україну. За кордоном отримує досить високий дохід в порівнянні з Україною. Також він має на праві власності нерухоме майно - 1/4 частки квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Також зазначала, що з кінця 2014 року, після закінчення розгляду судової справи про позбавлення батьківських прав та визначення способу участі у вихованні дитини, вживалися заходи щодо отримання аліментів з відповідача шляхом пред`явлення йому вимог про сплату аліментів, на що ОСОБА_2 почав час від часу надавати дочці деякі речі, одяг і дуже рідко незначні кошти. Незважаючи на те, що з кінця 2014 року і протягом 2015-2019 років нею вживалися заходи щодо отримання з відповідача аліментів, однак він ухилявся від сплати аліментів, тому аліменти потрібно стягувати починаючи з жовтня 2016 року і до досягнення донькою повноліття.

Посилаючись на вищезазначене та те, що відповідач є працездатним, фізично здоровим чоловіком, що дає йому можливість працювати і отримувати доходи, інших дітей у нього немає, має достатні доходи, які отримує в США, з врахуванням її середньомісячних витрат на утримання спільної дитини, просила ухвалити рішення, яким стягувати із відповідача аліменти в її користь на утримання дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 12 000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.10.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Галицького районного суду від 25 вересня 2020 року позов задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 12 000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2016 року і до досягнення дочкою повноліття.

Визначено, що розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України вирішено допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість заочного рішення суду.

Вказує, що відповідач уже тривалий час проживає за межами України, тому лише після повернення в Україну дізнався про розгляд справи і про те, що суд без його участі та без врахування важливих обставин справи ухвалив рішення (заочне).

Суд під час розгляду справи всю кореспонденцію по справі (позовну заяву, повістки про судові засідання) відсилав на адресу відповідача, за якою він був зареєстрований до виїзду за межі України. Оскільки надіслану позовну заяву, повістки суду та іншу кореспонденцію з суду відповідач не отримував, він і не міг з`явитися в судові засідання чи надати свої пояснення по справі. Позивач жодним чином не намагалася йому повідомити про розгляд справи, оскільки це б не дозволило відповідачу надати свої докази і сума стягнення аліментів була б значно меншою, ніж та, яку присудив суд. Крім, цього позивачка у своїх поясненнях наданих у судовому засіданні повідомила, про те, що відповідачу нічого невідомо про розгляд справи.

Суд першої інстанції порушив право відповідача знати про розгляд цієї справи, що позбавило його мати розумну можливість представляти свої інтереси як учасника справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду. Вказане, у свою чергу, перешкодило стороні належним чином користуватися передбаченими ст. 43 ЦПК України процесуальними правами.

Зазначає, що за кордоном в 2020 році відповідач працював в службі таксі та заробив «чистими» за цей рік 5314 доларів США, про що ним надано відповідні довідки. Саме таку суму він отримав сплативши всі відрахування, податки з своєї діяльності. Тобто, щомісячно відповідач міг розраховувати на 442 долари США доходу. При цьому він вже має іншу сім`ю на утриманні, оренду житла, комунальні послуги. Теперішня дружина відповідача народила дитину, яка теж перебуває на його утриманні.

Крім цього, в позовній заяві позивач жодним чином не обґрунтовує свою вимогу про стягнення з відповідача аліментів саме по 12 000 грн. Суд в своєму рішенні теж не надав жодного обґрунтування при визначенні розміру аліментів, обмежившись лише загальними формулюваннями та посиланням на законодавство. При цьому, на кінець 2020 року розмір прожиткового мінімуму на дитину становив менше 2 500 грн.

Позивач намагалася позбавити відповідача батьківських прав, однак як справедливо тоді встановив суд, жодних підстав для цього немає. Відповідач є батьком своєї доньки та бере участь по мірі можливості в її вихованні та утриманні. На жаль, проживання в різних країнах, а також ставлення позивача до відповідача не дозволяє часто бачити свою доньку.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Відповідач не відмовлявся від свого обов`язку утримання доньки ОСОБА_4 , неодноразово пропонував позивачу надати реквізити для сплати аліментів чи відкрити банківський рахунок на ім`я дочки, проте позивачка відмовлялася від коштів, які пропонував відповідач.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч.2 ст. 191 СК України.

Покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можуть братися до уваги судом, дані докази є неналежними і недопустимими. Відповідач з ними малознайомий та бачився один раз в житті, і стверджувати про те, що він в телефонній розмові з позивачкою відмовлявся від сплати аліментів не можуть. Крім цього, ОСОБА_5 є чоловіком позивачки, а на момент допиту був співмешканцем та є заінтересованою особою у стягненні з відповідача аліментів, як за найдовший попередній період.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 5 000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 30.01.2020 і до досягнення дочкою повноліття, а в іншій частині позову відмовити.

ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

На електронну адресу Івано-Франківського апеляційного суду 14.07.2022 надійшло клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Шийки І.І. про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. Зазначає, що сума заборгованості по аліментах становить 800 000 грн, що є більше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також має намір подати в судовому засіданні додаткові докази про дохід відповідача.

Клопотання представника ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 178 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі представник відповідача також вказав, що стороною відповідача до заяви про перегляд заочного рішення долучено докази, які підтверджують розмір доходів відповідача у США. Натомість у клопотанні ним не конкретизовано, які саме докази про дохід відповідача, відмінні від тих, що містяться у матеріалах справи, він має намір подати і не зазначає підстав неможливості направлення цих документів суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.07.2009 (а.с.5).

Згідно рішення Галицького районного суду від 28 липня 2014 року відмовлено в позові ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Галицької РДА про визначення способу участі батька у вихованні дитини задоволено. Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13-16). Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2014 року рішення Галицького районного суду від 28 липня 2014 року залишено без змін (а.с.17-20).

Відповідно до копії дозволу на постійне проживання ОСОБА_2 , який проживає в США з 10.09.2010, має право на проживання у цій країні до 24.09.2020 (а.с. 12).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/4 двокімнатної квартири, заг. площею 50,3 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до копії довідки Середньої загальноосвітньої школи №32 м. Львова від 16.10.2018 ОСОБА_3 навчається у середній загальноосвітній школі №32 у 4-Б класі (а.с.21).

Згідно копії довідки Громадської організації «Спортивний клуб «Миротворець» від 12.11.2018, ОСОБА_3 тренується у Спортивному клубі і щомісяця сплачує членський внесок (а.с.22).

Відповідно до копій товарних чеків позивачкою за період з 15.04.2018 по 16.11.2018 витрачено кошти на придбання одягу, ортопедичного взуття для дитини в загальній сумі 8 600 грн (а.с. 23, 24).

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_5 показав, що йому відомо про те, що ОСОБА_2 проживає у США. Позивачка в телефонному режимі неодноразово просила в нього допомоги на утримання спільної доньки, однак відповідач незначні кошти давав лише коли приїжджав в Україну, більше допомоги не надавав. Свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_1 намагалася домовитися з ОСОБА_2 про добровільну сплату аліментів на дитину, сам був свідком їхньої розмови. Знає, що відповідач купляв дитині телефон, передає гроші в день народження доньки і все.

Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01 січня 2020 року 2 218 гривень, з 01 липня 2 318 гривень, з 01 грудня 2 395 гривень.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатним, має постійний заробіток, має у власності нерухоме майно, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Тривалий час ОСОБА_2 не надавав допомоги на утримання дитини, хоча позивачка просила її надавати, що підтверджено показаннями свідків. Таким чином суд першої інстанції вважав, що відповідач ухилявся від добровільної сплати аліментів, тому з нього слід стягувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 народження у твердій грошовій сумі у розмірі по 12 000 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття та стягнення розпочати з 01 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції, враховуючи матеріальне становище платника аліментів та встановивши, що йому на праві приватної спільної часткової власності належить 1/4 двокімнатної квартири, заг. площею 50,3 кв.м., позов задовольнив в повному обсязі та визначив розмір аліментів у сумі 12 000 грн. При цьому, матеріали справи не містили будь-яких даних про заробіток (дохід) платника аліментів.

Також суд першої інстанції не врахував, що обов`язок утримання дитини є рівною мірою обов`язком обох батьків і цей обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Позивач, обґрунтовуючи заявлений нею розмір аліментів, вказувала, що вона одноосібно несе витрати, які є необхідними для належного росту та розвитку малолітньої дитини, зокрема, витрати щодо додаткових занять дочки з вчителями, відвідування спортивних та творчих секцій і гуртків, а саме: заняття з англійської мови 640 грн на місяць; заняття з математики 800 грн на місяць; заняття в басейні з плавання 5 000 грн на місяць; музична школа 450 грн на місяць; заняття з карате 400 грн на місяць.

Однак ОСОБА_1 , всупереч вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, будь-яких доказів про понесення нею цих витрат та у зазначених розмірах не надала. Подана позивачкою копія довідки ГО «Спортивний клуб «Миротворець» від 12.11.2018, не містить інформації про розмір сплаченого щомісячного членського внеску. Крім того, ці витрати не є звичайними витратами на дитину, а є додатковими.

За умови ненадання позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на утримання малолітньої дитини, окрім як здійснення витрат на придбання одягу, ортопедичного взуття для дитини в загальній сумі 8 600 грн в період з 15.04.2018 по 16.11.2018, визначення розміру аліментів у заявленій ОСОБА_1 твердій грошовій сумі 12 000 грн щомісячно свідчить про перекладення обов`язку щодо утримання дитини виключно на одного з батьків - відповідача.

Відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення суду долучено копії документів, якими підтверджується його сімейний стан та наявність у платника аліментів іншої дитини (а.с. 95-111). Також він надав документи щодо прибутку від комерційної діяльності за 2020 рік, подані до Державної податкової служби США (а.с. 112-116).

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі. Матеріальний, сімейний стан відповідача та наявність у платника аліментів іншої дитини призводить до можливості апеляційному суду зробити висновок про те, що стягнення з останнього аліментів у розмірі по 12 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття не відповідає принципам розумності та справедливості.

За встановлених обставин справи, виходячи з принципів розумності та справедливості, з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини, беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову, апеляційний суд вважає, що стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі по 10 000 грн щомісячно забезпечить дитині належні умови для її гармонійного фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 слід розпочати з 01 жовтня 2016 року.

Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялася від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Належними та допустимими доказами того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача можуть бути документи, які підтверджують звернення одного з батьків у різні органи, зокрема, у фонд зайнятості щодо розшуку місця роботи одного з батьків, за місцем роботи батька про встановлення дійсного розміру його зарплати, про оголошення розшуку, документи про одержання тимчасової державної допомоги на дитину, копія рішення про визнання батька безвісно відсутнім, копія рішення про визнання батька обмежено дієздатним у зв`язку із зловживанням ним спиртних напоїв.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

У матеріалах справи відсутні докази про вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача за період з 01.10.2016 та до часу звернення з цим позовом і ухилення відповідача від їх сплати, а перешкод позивачу для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів не було.

Також в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт звернення позивача до ОСОБА_2 або до будь-яких державних органів за отриманням аліментів у вказаний період. Покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не спростовують цих обставин і не можуть вважатися такими, що стверджують позов.

З матеріалів справи убачається, що позивач з позовом до суду звернулася 27 січня 2020 року, доказів того, що нею вживалися заходи щодо стягнення аліментів з відповідача і останній ухилявся від їх сплати, не надано суду першої інстанції. Апеляційний суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на його користь починаючи з 01.10.2016 не ґрунтуються на вимогах закону.

Крім цього, як вбачається з ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.09.2014 року у цивільній справі №341/396/14-ц (а.с. 17-20), позивачка вже зверталася до Іршавського районного суду Закарпатської області з позовом про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , проте подала заяву про залишення позову в частині стягнення аліментів без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідноч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи і змісту апеляційної скарги убачається, що відповідач не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про дату, час, місце розгляду справи у суді першої інстанції і на цю обставину посилається представник апелянта у скарзі та просить з цих підстав скасувати оскаржуване судове рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Слід стягнути з ОСОБА_2 на користь на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 10 000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. При цьому стягнення аліментів слід розпочати з часу звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду, а саме з 27.01.2020 і проводити до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 вказаної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 7 цієї статті якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 701 грн. Оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з сплатою судового збору за подання апеляційної скарги слід в розмірі 210 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Галицького районного суду від 25 вересня 2020 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів розпочати з 27 січня 2020 року і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 701 грн судового збору.

Компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )210 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 липня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський