Справа № 156/1124/21
Провадження № 2/156/87/22
Рядок статзвіту № 75
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Федечко М. О.

за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в смт. Іваничі цивільну справу № 156/1124/21 за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення з роботи, зміну дати, посади і формулювання причин звільнення та стягнення сум належних позивачу при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача Якименко З.С. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ДП «Шахта № 9 Нововолинська», яке є правонаступником ДП «Волиньвугілля» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення з роботи, зміну дати і формулювання причин звільнення та стягнення сум, належних позивачу при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 прийнятий на ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» електрослюсарем підземним 4-го розряду. Наказом № 13-К від 31 травня 2021 року на позивача покладено виконання обов`язків головного енергетика терміном на 2 місяці з 02 червня 2021 року по 02 серпня 2021 року.

03 липня 2021 року позивач отримав виробничу травму, у зв`язку з чим, з 03 липня 2021 року по 21 жовтня 2021 року, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, не перебував на роботі.

З врахуванням того, що відповідач не виконує законодавство про працю, порушує умови трудового, колективного договору, а саме, не виплачує заробітну плату, 22 жовтня 2021 року, по закінченню строку тимчасової непрацездатності, позивач подав заяву про звільнення з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Заява зареєстрована відповідачем за № 98, що підтверджується відміткою на заяві.

22 жовтня 2021 року позивачу не було видано трудову книжку та не виплачено кошти, належній йому при звільненні, включаючи заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу.

26 жовтня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання згоди на пересилання трудової книжки з копією наказу про звільнення поштою, вказана заява була зареєстрована за № 99.

Від відповідача надійшла відмова у задоволенні заяви № 349-01 від 26 жовтня 2021 року у якій відповідач підтверджує відсутність позивача на роботі в період часу з 03 липня 2021 року по 21 жовтня 2021 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Також відповідач підтверджує подання позивачем заяви на звільнення 22 жовтня 2021 року та зазначається, що до заяви на звільнення не додано акту приймання-передачі матеріальних цінностей та інформує позивача, що у разі звільнення працівника на підставі п.3 ст.38 КЗпП України необхідно в цей же день видати наказ на звільнення, видати трудову книжку та провести розрахунок, що потребує значного часу. Таким чином, відповідач відзначив, що заява про отримання трудової книжки від 26 жовтня 2021 року буде задоволена за умови надання письмового акту приймання-передачі матеріальних цінностей.

Звертає увагу, що як вбачається із направленої позивачу відмови, відповідач не повідомив, що його не звільнено з роботи з підстави про яку було зазначено в заяві на звільнення від 22.10.2021 року, також не наведено аргументів, що відповідач виконує умови трудового, колективного договору, не порушує законодавства про працю.

Зазначає, що позивач прийнятий електрослюсарем п`ятого розряду і до 02 серпня 2021 року виконував обов`язки головного енергетика згідно наказу № 13-К від 31 травня 2021 року, з яким він не ознайомлювався. Електрослюсарі та головний механік не є матеріально-відповідальними особами, з якими укладається договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Вважає, що договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може бути укладеним якщо є одночасно дві умови: наявність посади, яку працівник обіймає, або роботи, яку він виконує у переліку № 447; виконання обов`язків згідно з посадою, а також роботи за фахом має бути пов`язане зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням чи застосуванням в процесі виробництва довірених працівникові цінностей. Факт укладення договору про повну матеріальну відповідальність не може бути підставою для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності, якщо він не підпадає під категорію працівників з якими роботодавець може укладати такий договір.

Позивач був відсутній на роботі з 03 липня 2021 року по 21 жовтня 2021 року у зв`язку з отриманою травмою на виробництві. За наказом № 13-к від 31 травня 2021 року виконання обов`язків головного енергетика позивач виконував по 02 серпня 2021 року.

Однак, у наказі про звільнення № 77-К зазначено про звільнення ОСОБА_2 з посади виконуючого обов`язки головного енергетика, що суперечить наказу № 13-к. Зазначає, що виконання обов`язків головного енергетика на ОСОБА_2 покладено строком на два місяці. На дату звільнення 17 листопада 2021 року позивач не був в.о. головного енергетика, так як не надавав згоди на виконання ним обов`язків головного енергетика. Позивач у заяві на звільнення від 22 жовтня 2021 року зазначив, що він є електрослюсарем підземним 5-го розряду. Представником відповідача на адвокатський запит не надано відповіді хто виконував обов`язки головного енергетика за час відсутності позивача.

26 листопада 2021 року позивач на свою поштову адресу отримав наказ про звільнення № 77-К від 17 листопада 2021 року, вимогу від 10 листопада 2021 року № 390-04 та акт від 17 листопада 2021 року про відсутність на робочому місці.

Позивач не погоджується із винесеним наказом, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню. 22 жовтня 2021 року позивач подав заяву на звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідач мав звільнити позивача в той день, в який просив останній або довести відсутність порушень з боку його, як роботодавця трудового, колективного договору, законодавства України про працю. Однак відповідач, у відповідь від 26 жовтня 2021 року на заяву позивача, не повідомив про те, що позивач не звільнений, а зазначив виключно умови отримання трудової книжки. Позивач не міг вчиняти прогули, так як 22 жовтня 2021 року, після перебування на лікарняному, повернувся на підприємство, подав заяву на звільнення і роботодавець повинен був її задоволити. Позивач 25, 26, 27 жовтня 2021 року приїжджав на підприємство для врегулювання ситуації та 26 жовтня подано заяву про надання згоди на отримання поштою трудової книжки, відповідь на яку надало підприємство.

Зазначає, що як доповідна записка, акт про відсутність працівника на роботі видається в день нез`явлення працівника на роботі. Як вбачається з поданого відповідачем акту про його відсутність на роботі, такий складено лише 17 листопада 2021 року та у ньому не зазначено, які заходи вчинив відповідач для з`ясування причин нез`явлення на роботі. Тому вважає, що звільнення працівника за прогул, без отримання від нього письмових пояснень або складання акту про відмову надати такі пояснення, є неправомірним.

Відповідачем позивачу не виплачено заробітну плату за квітень 2021 року в сумі 15190,37 грн.; вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку, що передбачено ст. 44 КЗпП України; компенсацію за невикористану відпустку 77 днів розмір якої становить 64613,78 грн.

Вважає, що на дату звільнення, 22 жовтня 2021 року, позивач не отримав належних сум при звільнення у розмірі 130152,55 грн.

На підставі викладеного, представник позивача просить визнати протиправним і скасувати наказ в.о. директора ДП «Шахти № 9 «Нововолинська» Юрківа В.П. № 77-к від 17 листопада 2021 року про звільнення ОСОБА_2 з посади виконуючого обов`язки головного енергетика з 17 листопада 2021 року за прогули без поважних причин з 22 жовтня 2021 року по 17 листопада 2021 року, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України; змінити посаду, формулювання та дату звільнення ОСОБА_2 в наказі, зазначивши «Звільнити ОСОБА_2 таб. № 412 з посади електрослюсаря підземного 5 го розряду дільниці енергетика ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з тим, що власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору з 22 жовтня 2021 року; стягнути з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь ОСОБА_2 заборгованість по виплаті заробітної плати, що включає виплату компенсації за невикористані відпустки, вихідну допомогу, заборгованість із виплати заробітної плати за квітень 2021 року в сумі 130152,55 грн. Також просить стягнути судові витрати у справі, які складаються з витрат за надану професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

28 грудня 2021 року відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

25 січня 2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень стосовно позовних вимог, у якому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 просить відмовити повністю. У своїх запереченнях зіслався на те, що на підставі наказу ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 17 квітня 2019 року № 56-к ОСОБА_2 прийнято з 18 квітня 2019 року на посаду електрослюсаря підземного 4-го розряду на умовах трудового договору. З 27 травня 2019 року по 02 серпня 2021 року позивача переведено на посаду в.о. головного енергетика з окладом згідно штатного розкладу. Відповідно до довідки щодо посадового окладу головного енергетика по ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» від 19 січня 2022 року № 52-07 та довідки про доходи від 18 січня 2022 року № 314 ОСОБА_2 майже весь період своєї трудової діяльності на підприємстві працював як в.о. головного енергетика і отримував посадовий оклад головного енергетика. Одним із основних підтверджень виконання позивачем обов`язків головного енергетика за період з червня 2019 року по день звільнення є ознайомлення та особистий підпис в посадових інструкціях головного енергетика ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» 2014 року та ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» 2021 року.

ОСОБА_2 за період з 28 червня 2019 року по 02 серпня 2021 року переведений на підставі наказів на вакантну посаду виконуючого обов`язки головного енергетика на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Таким чином, з позивачем постійно перекладалися строкові договори.

02 серпня 2021 року ні позивач, ні відповідач не вимагали припинення виконання ОСОБА_2 обов`язків головного енергетика, тому вважають, що правомірно звільнили ОСОБА_2 з роботи саме 17 листопада 2021 року з посади в.о. головного енергетика ДП «Шахта № 9 «Нововолинська».

Оскільки виконання ОСОБА_2 з 27 травня 2019 року обов`язків в.о.головного енергетика пов`язане з обслуговуванням матеріальних цінностей, з ним укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за умовами якого останній взяв на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому підприємством матеріальних цінностей.

Під час проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у енергетичній службі ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» у 2020 році ОСОБА_2 , як матеріально-відповідальна особа надавав розписки у яких зазначав, що всі цінності перераховані в інвентаризаційній відомості та внесені до опису, знаходяться на його відповідальному зберіганні.

З 01 травня 2021 року ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» відповідно до наказу Міненерговугілля від 21 серпня 20915 року № 550 є правонаступником прав та обов`язків ДП «Волиньвугілля» пов`язаних з діяльністю ВП «Шахта № 9 «Нововолинська». На підставі відповідних розпорядчих документів з 1 травня 2021 року відбулося переведення всіх працівників ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» в тому числі ОСОБА_2 на ДП «Шахта № 9 «Нововолинська».

Вважають, що договір про матеріальну відповідальність з ОСОБА_2 від 27 травня 2019 року продовжував бути дійсним і під час виконання обов`язків в.о. головного енергетика на ДП «Шахта № 9 «Нововолинська». За весь період виконання обов`язків в.о. головного енергетика ОСОБА_2 отримував заробітну плату у відповідності до посадового окладу головного енергетика по підприємству.

В період часу з 03 липня 2021 року по 22 жовтня 2021 року позивач знаходився на лікарняному.

Відповідно до довідки начальника сектору по роботі з персоналом ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» Глядинцевої Н.Г. від 12 січня 2022 року № 18 за період з 03 липня 2021 року по 02 жовтня 2021 року ніхто не виконував обов`язки головного енергетика. У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю Боцковки В.В., з метою крайньої виробничої необхідності, згідно наказу від 01 жовтня 2021 року № 63-к виконання обов`язків головного енергетика з 02 жовтня 2021 року покладено на ОСОБА_3

02 жовтня 2021 року ОСОБА_3 написав доповідну записку на ім`я директора шахти ОСОБА_4 , згідно якої він не може прийняти на себе зобов`язання за зберігання всіх матеріальних цінностей головного енергетика у зв`язку з фактичною відсутністю частини майна, яке було раніше ввірене позивачу та перебувало у його відданні та відсутністю інвентарних номерів на деякому обладнанні.

22 жовтня 2021 року ОСОБА_2 , як матеріально-відповідальна особа, подав заяву на звільнення на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України та без візи керівника зареєстрував в канцелярії підприємства, при цьому, не передав матеріальних цінностей за які несе відповідальність та не надав акти приймання-передачі матеріальних цінностей.

У зв`язку з наміром ОСОБА_2 звільнитися з роботи, наказом по підприємству утворено інвентаризаційну комісію. Після закінчення інвентаризації протоколом засідання робочої інвентаризаційної комісії по передачі товарно-матеріальних цінностей по службі забійного обладнання, які знаходяться у підзвіті ОСОБА_2 від 10 листопада 2021 року виявлено розбіжності з обліковими даними та встановлено нестачу на суму 2067146,46 грн. ОСОБА_2 відмовився приймати участь в передачі обладнання, ввіреного йому підприємством та надати будь-які пояснення щодо нестачі такого майна. Вважають, що ОСОБА_2 завдав значної матеріальної шкоди підприємству на суму 2067146,46 грн., тому відповідач звернувся до правоохоронних органів для проведення перевірки.

Зазначають, що позивач умисно ухиляється, і в позовній заяві не наводить доводів про те, що він, виконуючи обов`язки в.о. головного енергетика і отримуючи при цьому заробітну плату головного енергетика згідно штатного розкладу, за період з 27 травня 2019 року по день звільнення його з роботи, 17 листопада 2021 року був матеріально-відповідальною особою, що передбачає за собою повну матеріальну відповідальність. Тому вважають вимогу відповідача щодо надання ОСОБА_2 в день звільнення надати акт приймання-передачі матеріальних цінностей є правомірною та законною.

Згідно доповідної записки старшого інспектора з трудової дисципліни ОСОБА_5 від 08 листопада 2021 року, в.о. головного енергетика Боцковка В.В. за період з 22 жовтня 2021 року по 08 листопада 2021 року скоїв прогули без поважних причин, чим порушив правила внутрішнього трудового розпорядку. Позивач проігнорував вимогу відповідача про необхідність повідомлення про причини неявки на роботу.

Відповідно до доповідної записки старшого інспектора з трудової дисципліни ОСОБА_5 від 17 листопада 2021 року № 112 в.о. головного енергетика Боцковка В.В. за період з 09 листопада 2021 року по 17 листопада 2021 року був відсутній на робочому місці, чим порушив правила внутрішнього трудового розпорядку.

Актом від 17 листопада 2021 року зафіксовано відсутність ОСОБА_2 на робочому місці за період з 22 жовтня 2021 року по 17 листопада 2021 року та попереджено ігнорування позивача пояснити поважність такої відсутності.

Наказом по підприємству від 17 листопада 2021 року № 77-к ОСОБА_2 звільнено з посади в.о. головного енергетика на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Того ж дня, супровідним листом № 410-04, на адресу позивача направлено наказ на звільнення № 77-к, копію акту про відсутність на робочому місці від 17 листопада 2021 року та запропоновано забрати трудову книжку у відділі кадрів шахти. 24 листопада 2021 року відповідач надіслав позивачу, за його згодою, поштою трудову книжку.

Вважають, що позивача 17 листопада 2021 року правомірно звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул, без поважних причин.

Згідно довідки ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» № 315 станом на 18 січня 2022 року заборгованість з заробітної плати ОСОБА_2 становить 2125,67 грн., а розмір середньоденного заробітку на посаді в.о. головного енергетика складає 727,41 грн. У відповідності до довідки про доходи ОСОБА_2 від 18 січня 2022 року № 314 в грудні 2021 року йому нараховано компенсацію за невикористану відпустку в кількості 70 днів, що становило 36473,43 грн. Вважають, що зазначений позивачем розмір заборгованості по виплаті заробітної плати при звільненні в сумі 130152,55 грн. є необґрунтованим та значно завищеним. (а.с.50-53).

03 лютого 2022 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій зазначає, що у виписках з наказів, які додані відповідачем до матеріалів справи № 68-к від 27 травня 2019 року, № 77-к від 27 червня 2019 року, № 92-к від 29 липня 2019 року, № 138-к від 31 жовтня 2019 року, № 12-к від 31 січня 2020 року, № 37-к від 12 травня 2020 року, № 52-к від 01 липня 2020 року, № 80-к від 14 вересня 2020 року зазначається про переведення електрослюсаря підземного 5-го розряду дільниці енергетики, автоматики і водовідливу в.о. головного енергетика на строк, що вказується у наказі. При цьому, слово «перевести» звучить в кожному з цих наказів, але жодний з цих наказів не відображений в трудовій книжці позивача. Відповідач не пояснює, яка була необхідність у строкових трудових договорах, якщо із виписок наказів вбачається їх систематичне переукладення.

Із виписок з наказів № 118-к від 10 грудня 2020 року, № 11-к від 15 лютого 2021 року, № 31-к від 01 квітня 2021 року , № 13-к від 31 травня 2021 року слідує, що позивач не був переведений на посаду головного енергетика, а на нього, як електрослюсаря п`ятого розряду, покладено виконання обов`язків головного енергетика. Вважає, що вказане слід розуміти, як суміщення посад. З 11 грудня 2020 року позивач лише виконував обов`язки головного енергетика, а не обіймав посаду головного енергетика. Наказ № 13-к від 31 травня 2021 року позивач не підписував. Щодо підпису в посадовій інструкції головного енергетика, то позивач поставив свій підпис лише один раз 27 травня 2019 року.

Також представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог в якій просить, визнати протиправним і скасувати наказ в.о. директора ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» Юрківа В.П. № 77-к від 17 листопада 2021 року про звільнення ОСОБА_2 з посади виконуючого обов`язки головного енергетика з 17 листопада 2021 року за прогули без поважних причин з 22 жовтня 2021 року по 17 листопада 2021 року, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України; змінити посаду, формулювання та дату звільнення ОСОБА_2 в наказі, зазначивши «звільнити ОСОБА_2 таб. № 412 з посади електрослюсаря підземного 5-го розряду дільниці енергетика ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з тим, що власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору з 22 жовтня 2021 року»; стягнути з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь ОСОБА_2 виплату компенсації за невикористані відпустки в розмірі 38599,10 грн.; вихідну допомогу в розмірі 43644,60 грн., заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 2125,67 грн.; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні 49463,88 грн., а всього 133833,25 грн. Також просить стягнути 8000 грн. витрат за надану професійну правничу допомогу.

21 лютого 2022 року від ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» надійшло заперечення на відповідь на відзив у якому зазначив, що починаючи з 27 травня 2019 року по 02 серпня 2021 року позивача, за його згодою переведено, на посаду в.о. головного енергетика з окладом згідно штатного розкладу, таким чином з позивачем переукладалися строкові договори. Призначення в.о. за вакантною посадою є видом строкового трудового договору. 02 серпня 2021 року ні позивач, ні відповідач не вимагали припинення виконання ОСОБА_2 обов`язків в.о. головного енергетика, тому вважають, що правомірно звільнили ОСОБА_2 з роботи 17 листопада 2021 року з посади в.о. головного енергетика ДП «Шахта № 9 «Нововолинська». Крім того, у день звільнення матеріально відповідальна особа ОСОБА_2 не передав матеріальні цінності за які ніс відповідальність, як виконуючий обов`язки головного енергетика та відповідних актів складено не було.

У відповіді на заяву про збільшення позовних вимог представник відповідача в задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

28 лютого 2022 року закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

19 квітня 2022 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, у зв`язку з частковим погашенням боргу відповідачем, у якій просить стягнути з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу в розмірі 43644,60 грн.; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 49463,88 грн., а всього 93108,48 грн. (а.с.140-141).

05 травня 2022 року ухвалою суду від ДП шахта № 9 «Нововолинська» витребувано докази.

Позивач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити та суду пояснив, що працював електрослюсарем підземним п`ятого розряду дільниці Енергетика ДП Шахта № 9 «Нововолинська». Останній раз, 31 травня 2021 року на нього покладено обов`язки головного енергетика, строком на два місяці, однак без його згоди, оскільки вказаного наказу він не підписував і згоду на покладення таких обов`язків він не надавав.. У липні 2021 року з ним трапився нещасний випадок на виробництві, він був травмований, у зв`язку з чим знаходився на лікарняному по 21 жовтня 2021 року. Після закінчення лікарняного, 22 жовтня 2021 року написав заяву на звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки роботодавець не вчасно виплачував заробітну плату та існувала заборгованість, однак роботодавець його звільнив лише 17.11.2021 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули та з посади виконуючого обов`язки головного енергетика. Враховуючи, що на дату звільнення він не виконував обов`язки головного енергетика, то підстав для звільнення його із вказаної посади не було. Крім того, ніяких прогулів він не допускав. Вважає його звільнення незаконним та просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача збільшений розмір позовних вимог підтримала, просить позов задоволити та суду пояснила, що на ОСОБА_2 покладено виконання обов`язків головного енергетика з 02 червня 2021 року по 02 серпня 20201 року. 03 липня 2021 року ОСОБА_2 отримав виробничу травму та до 21 жовтня 2021 року перебував на лікарняному. 22 жовтня 2021 року ним, як електрослюсарем підземним п`ятого розряду, подано заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, однак в той день йому не виплатили заробітної плати та не видали трудової книжки та роботодавець не повідомив позивача, що його не звільнено з роботи з підстави про яку ним зазначено у заяві. Вважає, що виконання обов`язків головного енергетика позивач здійснював лише по 02 серпня 2021 року та на момент звільнення позивач не був матеріально відповідальною особою, так як не надавав згоди на виконання ним обов`язків головного енергетика та згоди на переукладення трудового договору ОСОБА_2 теж не надавав. Наказ від 31 травня 2021 року про виконання обов`язків головного енергетика ОСОБА_2 не підписував, а тому вважає позов підставним та таким, що підлягає до повного задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить судове засідання проводити у його відсутність, в задоволенні позовних вимог просить відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Всебічно, повно та об`єктивно дослідивши докази у справі суд приходить до наступного висновку.

Згідно копії трудової книжки виданої на ім`я ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , 18 квітня 2019 року ОСОБА_2 прийнятий електрослюсарем підземним 4-го розряду з повним робочим днем під землею на відокремлений підрозділ «Шахта № 9 «НВ». 05 серпня 2019 року ОСОБА_2 переведений електрослюсарем підземним 5-го розряду з повним робочим днем під землею. (а.с. 32 зворот та 33).

Наказом ВП «Шахта № 9 « Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 01 липня 2020 року № 52-к ОСОБА_2 , електрослюсаря підземного 5 го розряду дільниці енергетики, автоматики, енергетики таб. № 412 переведено в.о. головного енергетика, з окладом згідно штатного розкладу, з його згоди, терміном на два місяці з 02 липня по 02 вересня 2020 року. (а.с. 164).

14 вересня 2020 року наказом ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» № 80-к переведено електрослюсаря підземного 5-го розряду дільниці енергетики, автоматики і водовідливу ОСОБА_2 таб. № 412 гірничого техніка-електромеханіка в.о. головного енергетика, з окладом згідно штатного розкладу, з його згоди, терміном на 3 місяці, з 10 вересня по 10 грудня 2020 року. (а.с.165).

Наказом ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 10 грудня 2020 року № 118-к на ОСОБА_2 таб. № 412 електрослюсаря підземного 5-го розряду дільниці енергетики, автоматики і водовідливу, гірничого техніка електромеханіка покладено виконання обов`язків головного енергетика, з окладом згідно штатного розкладу, з його згоди, терміном на два місяці, з 11 грудня 2020 року по 11 лютого 2021 року. (а.с. 166).

15 лютого 2021 року наказом № 11-к ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» на ОСОБА_2 таб. № 412 електрослюсаря підземного 5-го розряду дільниці енергетики, автоматики і водовідливу, покладено виконання обов`язків головного енергетика, з окладом згідно штатного розкладу, з його згоди, на термін з 12 лютого по 31 березня 2021 року. (а.с. 167 зворот).

Наказом ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 01 квітня 2021 року № 31-к на ОСОБА_2 таб. № 412 електрослюсаря підземного 5-го розряду дільниці енергетики, автоматики і водовідливу покладено виконання обов`язків головного енергетика з окладом згідно штатного розкладу, з його згоди, терміном на два місяці , з 01 квітня по 01 червня 2021 року. (а.с.168 зворот).

31 травня 2021 року наказом ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» № 13-к на ОСОБА_2 таб. № 412 електрослюсаря підземного 5-го розряду дільниці енергетики, автоматики і водовідливу, гірничого техніка-електромеханіка покладено виконання обов`язків головного енергетика, з окладом згідно штатного розкладу, з його згоди, терміном на два місяці, з 02 червня по 02 серпня 2021 року.

03 липня 2021 року із ОСОБА_2 стався нещасний випадок на виробництві травма, що стверджується актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталася) 03 липня 2021 року о 16 год. 20 хв. (а.с. 26-28).

З 03 липня 2021 року ОСОБА_2 знаходився на лікарняному у зв`язку з отриманою виробничою травмою до 21 жовтня 2021 року, що стверджується листками непрацездатності (а.с. 68-74).

22 жовтня 2021 року на ім`я в.о. директора ДП «Шахта № 9 «НВ» Юрківа В.П. позивач, як електрослюсар підземний 5-го розряду, написав заяву у якій просив звільнити його з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, порушенням умов трудового, колективного договору, а саме постійною затримкою виплат заробітної плати без додержання строків встановлених ст.115 КЗпП України, колективним трудовим договором з 22 жовтня 2021 року. Просив у день розрахунку виплатити йому заборгованість по заробітній платі та усі компенсуючі кошти, а також вихідну допомогу у розмірі тримісячного заробітку передбаченому ст. 44 КЗпП України. Трудову книжку та розрахункові суми, що належать йому по день звільнення просив видати у день звільнення 22 жовтня 2021 року. (а.с.16). Заява позивача зареєстрована відповідачем 22.10.2021 року за вх. №98.

26 жовтня 2021 року ОСОБА_2 написано заяву адресовану в.о. директора ДП шахти № 9 «НВ» Юрківу В.П. у якій він зазначає, що 22 жовтня 2021 року трудові відносини між ДП «Шахта № 9 «НВ» та ним були припинені, згідно зареєстрованої ДП «Шахта № 9 НВ заяви про звільнення вх. № 98 від 22 жовтня 2021 року. Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок затверджених наказом № 58 від 29.07.1993 року він надав свою згоду на пересилання трудової книжки з копією наказу про звільнення поштою за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 . (а.с.17).

26 жовтня 2021 року в.о. директора ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» Юрківим В. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 на видачу трудової книжки від 26 жовтня 2021 року та зазначено, що на посаду в.о. головного енергетика Боцковка В.В. призначений з 27 травня 2019 року і відповідно він є матеріально-відповідальною особою. Договір про матеріальну відповідальність підписаний ним 27 травня 2019 року. У період з 03 липня 2021 року по 21 жовтня 2021 року ОСОБА_2 був відсутній на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Зазначено, що 22 жовтня 2021 року ОСОБА_2 не вийшов на своє робоче місце та не повідомив керівництво. В кінці робочого дня ОСОБА_2 написано заяву на звільнення на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України та без візи керівництва зареєстровано у канцелярії. При цьому, до заяви не додано акту приймання-передачі матеріальних цінностей. Директор підприємства розглянув заяву ОСОБА_2 23 жовтня 2021 року і наклав візу, згідно якої зазначено вказівку бухгалтерії підприємства здійснити перевірку щодо передачі ОСОБА_2 наданих йому матеріальних цінностей. 23 жовтня 2021 року відділ бухгалтерії службовою запискою № 118 повідомлено, що у бухгалтерію не надано актів приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей і за ОСОБА_2 по даний час рахуються основні засоби на суму 6186347,39 грн.; малоцінні і швидкозношувальні матеріали 71 одиниця; матеріали довготривалого використання 4413,453 одиниці. Остання інвентаризація матеріальних цінностей проводилась у листопаді 2020 року і підписана ОСОБА_2 . Зазначено, що заява про отримання трудової книжки від 26 жовтня 2021 року буде задоволена за умови надання ОСОБА_2 письмового акту приймання-передачі матеріальних цінностей підприємств, що знаходяться у його розпорядженні із зазначенням всіх одиниць та стану майна, що передається та запропоновано у найкоротші терміни провести інвентаризацію. (а.с. 18).

10 листопада 2021 року начальником сектору по роботі з персоналом ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» Боцковці В.В. надіслано вимогу за № 390-04 згідно якої, на підставі доповідної записки старшого інспектора з трудової дисципліни ОСОБА_5 від 08 листопада 2021 року він не вийшов на роботу з 22 жовтня 2021 року по теперішній час, чим порушено правила внутрішнього трудового розпорядку і скоїв прогули без поважних причин. Ставиться питання про необхідність з`явитись у відділ кадрів шахти та повідомити причини неявки на роботу. Так як ОСОБА_2 матеріально відповідальна особа, висловлено необхідність передати матеріальні цінності, які рахуються за ним. (а.с.19).

17 листопада 2021 року ДП «Шахта № 9 Нововолинська» складено акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_2 з 22 жовтня 2021 року до часу складення акту, який надіслано позивачу за місцем його реєстрації.

Того ж дня, в.о. директора ДП «Шахта № 9 «НВ» В.П. Юрків видано наказ за № 77-к про звільнення ОСОБА_2 таб. № 412 з посади виконуючого обов`язки головного енергетика з 17 листопада 2021 року за прогули без поважних причин з 22 жовтня 2021 року по 17 листопада 2021 року, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 19 зворот).

Не погоджуючись із виданим наказом, вважаючи його протиправним, представник позивача в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, просить визнати протиправним і скасувати наказ від 17.11.2021 року, змінити дату, посаду та підставу звільнення позивача, стягнути з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі 43644,60 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 жовтня 2021 року по 31 січня 2022 року в розмірі 49463,88 грн.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Із ч.1 ст. 81 ЦПК випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідність до ч.1 ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю. Держава створює умови для повного здійснення громадян права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статті 2,36,40,41 КЗпП України).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно рішення Конституційного Суду № 19-рп/2011 від 14.12.2011р.: «в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовані кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку визначеному процесуальним законом». У трудових спорах суди перевіряють, чи прийняті (вчинені відповідні рішення працедавця: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою ці повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідкам для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу від 17.11.2021 року про його звільнення з посади в.о. головного енергетика за прогули без поважних причин та зміну дати звільнення на 22.10.2021 року та підстави звільнення на ч.3 ст.38 КЗпП України суд зазначає наступне.

За змістом ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору.

При цьому, строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина 3 статті 38 КЗпП України), не підтверджуються, або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

Істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства, факт усунення таких порушень та відсутність негативних наслідків для працівника від таких порушень не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні його за частиною 3 статті 38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені. Отже, для звільнення працівника за статтею 3 статті 38 КЗпП України достатнім є лише самого факту невиконання роботодавцем законодавства про працю.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі №754/1936/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі №520/16912/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі №524/679/19.

Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи його вимоги, позивач зазначав, що внаслідок порушення роботодавцем вимог чинного законодавства про працю, а саме постійною затримкою виплати заробітної плати, без дотримання строків передбачених ст.115 КЗпП України, останній вимушений був в односторонньому порядку розірвати трудовий договір, надавши 22.10.2021 року про це відповідну заяву. В той же час, відповідачем вказана заява була проігнорована, трудовий договір розірвано з відповідачем 17.11.2021 року на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Судом встановлено, що наказом від 31 травня 2021 року на ОСОБА_2 електрослюсаря підземного 5-го розряду дільниці енергетики, автоматики і водовідливу, гірничого техніка-електромеханіка покладено обов`язки головного енергетика терміном на два місяці з 02 червня по 02 серпня 2021 року.

У період часу з 03 липня 2021 року по 21 жовтня 2021 року позивач, через виробничу травму, знаходився на лікарняному, а 22 жовтня 2021 року подав заяву на звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, як електрослюсар підземний п`ятого розряду, яка була зареєстрована на підприємстві цього ж дня.

Згідно довідки ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» від 17 травня 2021 року № 458 станом на жовтень 2021 року перед ОСОБА_2 існувала заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 29446,60 грн., а згідно довідки від 17 травня 2022 року № 458 станом на квітень 2021 року існувала заборгованість по заробітній платі в розмірі 8704,22 грн.

Наказом від 17 листопада 2021 року № 77-к ОСОБА_2 звільнено з посади виконуючого обов`язки головного енергетика за прогули без поважних причин з 22 жовтня 2021 року по 17 листопада 2021 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином судом встановлено, що у ОСОБА_2 станом на 22.10.2021 року були підстави для звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з тим, що власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умов колективного чи трудового договору, оскільки існувала заборгованість по виплаті заробітної плати.

Однак, директором ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» у вказаний день не звільнено ОСОБА_2 та зазначено, що з 27 травня 2019 року він призначений на посаду виконуючого обов`язки головного енергетика, є матеріально-відповідальною особою, оскільки у вказаний день ним підписаний договір про матеріальну відповідальність та його заява буде задоволена при подачі письмового акту приймання-передачі матеріальних цінностей підприємства та запропоновано у найкоротші терміни провести інвентаризацію.

Крім того, у відмові у задоволенні заяви від 26 жовтня 2021 року № 349-01 в.о. директора ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» Володимира Юрківа вказано «зазначаємо, що у день звільнення працівника за власним бажанням на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП необхідно згідно вимог законодавства у цей же день видати наказ на звільнення, видати трудову книжку та провести розрахунок. Тобто це потребує значного часу.»

Таким чином, у надісланій позивачу заяві від 26.10.2021 року роботодавцем не заперечено звільнення позивача саме з цієї підстави - п. 3 ст. 38 КЗпП України, не заперечено, невиконання умов трудового договору в частині своєчасної виплати заробітної плати. Отже, роботодавець фактично визнав та погодився із зазначеною працівником підставою для звільнення, тому саме 22 жовтня 2021 року роботодавець повинен був звільнити ОСОБА_2 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, однак відповідачем самостійно було змінено підставу розірвання трудового договору.

Що стосується посилань роботодавця, як на підставу у відмові у звільненні позивача - недолучення ним до заяви про звільнення акту приймання-передачі матеріальних цінностей варто відзначити, що дійсно у день звільнення матеріально відповідальна особа має передати товарно-матеріальні цінності, за які вона несе відповідальність. При цьому необхідно скласти акт приймання-передавання товарно-матеріальних цінностей від особи, що звільнюється, до іншого працівника, з яким слід укласти договір про повну матеріальну відповідальність.

Однак, на думку суду, не складення такого акту не слугує підставою для порушення права працівника на звільнення та у разі наявності фінансових претензій у роботодавця до працівника такі слід вирішувати у судовому порядку.

Суд також відзначає, що такий акт не був складений і 17 листопада 2021 року, коли сам роботодавець видав наказ про звільнення ОСОБА_2 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Також суд враховує і поведінку позивача, який подавши заяву від 22.10.2021 року про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, цікавився її розглядом - звернувся 26.10.2021 року до роботодавця з метою надання згоди на пересилання трудової книжки, заява отримана роботодавцем 26.10.2021 року, однак подаючи таку заяву та перебуваючи на підприємстві, не був повідомлений, що його заява про звільнення не задоволена. Як стверджував в судовому засіданні неодноразово навідувався на підприємство 25, 26,27.10.2021 року для врегулювання ситуації що склалася, однак ніхто з керівників, бухгалтерів та юристів не повідомляв його, що йому відмовлено у звільненні та що його відсутність буде розцінюватися, як прогул без поважних причин, жодні письмові пояснення у нього з цього приводу не відбиралися, а акт про відсутність на роботі складено лише 17.11.2021 року.

Таким чином, судом встановлено, що саме порушення роботодавцем законодавства про працю спонукало позивача розірвати з ним трудовий договір та подати заяву на звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідачем вказані доводи позивача не спростовані, а тому враховуючи те, що подана позивачем заява від 22.10.2021 року містила дату звільнення 22.10.2021 року та чітку підставу для звільнення - порушення роботодавцем законодавства про працю, передбачену ч.3 ст. 38 КЗпП України, відповідач не мав правових підстав для винесення наказу 77-К № від 17.11.2021 року про звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, тому вище вказаний наказ слід визнати протиправним та скасувати. Оскільки, позивач не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, суд вважає вимоги позивача в частині зміни підстав та дати його звільнення згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Також позивачем заявлено вимогу про зміну посади з якої його було звільнено, а саме з в.о. головного енергетика на електрослюсаря підземного 5-го розряду дільниці енергетики.

Так, відповідно до наказу ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» від 31 травня 2021 року на ОСОБА_2 електрослюсаря підземного 5-го розряду дільниці енергетики, автоматики і водовідливу, гірничого техніка-електромеханіка покладено обов`язки головного енергетика терміном на два місяці з 02 червня по 02 серпня 2021 року.

Як ствердила представник позивача в судовому засіданні із виписок з наказів від 10 грудня 2020 року, 15 лютого 2021 року, 01 квітня 2021 року, 31 травня 2021 року вбачається, що позивач не був переведений на посаду головного енергетика, а на нього, як електрослюсаря п`ятого розряду покладено виконання обов`язків головного енергетика. За наказом від 31.05.2021 року виконання обов`язків головного енергетика виконував строково по 02.08.2021 року.

Як ствердив в судовому засіданні позивач, із наказом від 31 травня 2021 року він не ознайомлювався, його не підписував та згоди на покладення таких обов`язків не надавав. Крім цього після закінчення строку, що зазначений у наказі, роботодавець не запитував його згоду щодо продовження такого договору, а він перебував на лікарняному. Після закінчення листка непрацездатності, у перший робочий день, ним написано заяву на звільнення саме з посади електрослюсаря підземного 5-го розряду дільниці енергетики.

Представник відповідача у своєму запереченні на відповідь на відзив зазначив, що в період з 27 травня 2019 року по 02 серпня 2021 року позивача, за його згодою, переведено на посаду в.о. головного енергетика з окладом згідно штатного розкладу та вважає, що з позивачем постійно переукладалися строкові договори. 02 серпня 2021 року ні позивач, ні відповідач не вимагали припинення виконання ОСОБА_2 обов`язків головного енергетика, тому вважають, що правомірно звільнили ОСОБА_2 з роботи саме 17 листопада 2021 року з посади в.о. головного енергетика ДП «Шахта № 9 «Нововолинська».

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України).

У статті 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Як вбачається з наказу №13-К від 31.05.2021 року сторони визначили строк виконання ОСОБА_2 обов`язків головного енергетика терміном на 2 місяці з 02.06 по 02.08.2021 року. Строк виконання обов`язків ОСОБА_2 головного енергетика визначений і у відповідних наказах роботодавця: №52-К від 01.07.2020 року, №80-К від 14.09.2020 року, №118-К від 10.12.2020 року, від 15.02.2021 року №11-К, №31-К від 01.04.2021 року, що підтверджує наявність між сторонами трудових відносин строкового характеру.

Як ствердив представник відповідача у запереченні на відповідь на відзив, саме у зв`язку з виробничою необхідністю, на підставі наказів, позивача було тимчасово переведено на вакантну посаду в.о. головного енергетика на визначений строк, та з ним постійно переукладалися строкові договори.

Відповідно до частини першої статті 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Продовження трудових правовідносин, тобто вихід працівника на роботу наступного дня після закінчення строкового трудового договору, допуск його до роботи є юридичним фактом, у силу якого строковий трудовий договір набуває характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

Враховуючи наведене вище, суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що строковий договір, укладений між сторонами, набув характеру безстрокового, оскільки після 02.08.2021 року ОСОБА_2 фактично обов`язків в.о.головного енергетика не виконував, перебував на лікарняному, а після його закінчення, у перший робочий день, забажав розірвати трудові відносини, вважаючи що перебуває на посаді електрослюсаря підземного 5-го розряду дільниці енергетики. Крім цього в ході розгляду цивільної справи з наданих суду доказів не встановлено, про ознайомлення позивача з наказом від 31.05.2021 року та наявність його згоди яку заперечив в судовому засіданні позивач.

Доводи відповідача про те, що трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів вважаються такими, що укладені на невизначений строк в даному випадку є необґрунтованими, оскільки як зазначає сам відповідач між сторонами укладено саме строковий трудовий договір, що пов`язано з виробничою необхідністю, що виключає при продовженні строку його дії застосування ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України.

Крім цього, довідкою ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» від 12 січня 2022 року № 18 стверджується, що за період з 03 липня 2021 року по 02 жовтня 2021 року ніхто не виконував обов`язки головного енергетика, згідно наказу від 01 жовтня 2011 року за № 63-к виконання обов`язків головного енергетика з 02 жовтня 2021 року покладено на ОСОБА_3 . З метою встановлення наявності вище вказаних посад у штатному розписі підприємства, ухвалою суду від 05 травня 2022 року витребувано штатний розпис за період з січня по жовтень 2021 року в частині посади головного енергетика, однак такий на адресу суду від ДП "Шахта № 9 "Нововолинська" не надійшов.

Однак слід зазначити, що суд погоджується з доводами представника відповідача в тій частині, що відповідно до довідки про доходи, довідки щодо посадового окладу, та інших наданих доказів позивач з 27.05.2019 року виконував на підприємстві трудові обов`язки саме головного енергетика, за що отримував заробітну плату.

Обираючи спосіб задоволення позовних вимог в цій частині суд звертає увагу на припис ч.3 ст.235 КЗпП України, який передбачає, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Крім того, з врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що у ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» були відсутні підстави для звільнення ОСОБА_2 17 листопада 2021 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин та з посади виконуючого обов`язки головного енергетика, а тому дата звільнення має бути змінена на 22.10.2021 року, а посада має бути зазначена електрослюсар підземний п`ятого розряду дільниці Енергетика ДП «Шахта № 9 Нововолинська». Зважаючи на те, що ОСОБА_2 22 жовтня 2021 року просив звільнити його на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, то необхідно змінити підставу звільнення з «за прогули без поважних причин з 22 жовтня 2021 року по 17 листопада 2021 року, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України».

Отже, суд задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Оскільки судом встановлено, що позивач повинен був бути звільнений з роботи внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, позивач має право на отримання вихідної допомоги на підставі ст.44 КЗпП України, яка згідно розрахунку позивача ( середньоденний заробіток позивача 727,41 грн. Х 60 робочих днів) становить 43644,60 грн.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 жовтня 2021 року по 31 січня 2022 року, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми ( висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке ( пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі, яка існувала та погашена відповідачем, період протягом якого було невиплачено суму заборгованості, однак, яка на даний час виплачена суд приходить до висновку, що в користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10000 грн. На думку суду такий розмір є справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме наведеним критеріям.

Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», як інвалід другої групи про що долучено копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 (а.с.43).

Здійснюючи розподіл судових витрат суд враховує положення ч.1 ст.141 ЦПК України які передбачають, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовну вимогу про зміну дати, посади та підстави звільнення задоволено, то з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 908 грн. судового збору.

Також беручи до уваги, що позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково, то з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 181,60 грн., а всього разом 1089,60 грн.

З врахуванням наведеного суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1-3 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 89, 141, 197, 259, 265, 268, 273, 293-294, 315-319 Цивільно-процесуального кодексу України суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення з роботи, зміну дати, посади і формулювання причин звільнення та стягнення сум належних позивачу при звільненні - задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора ДП «Шахта № 9 «НВ» Юрківа В.П. від 17 листопада 2021 року № 77-к про звільнення ОСОБА_2 з посади виконуючого обов`язки головного енергетика з 17 листопада 2021 року за прогули без поважних причин з 22.10.2021 року по 17.11.2021 року, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Змінити дату звільнення ОСОБА_2 «з 17 листопада 2021 року» на «22 жовтня 2021 року», посаду «з виконуючого обов`язки головного енергетика» на «електрослюсар підземний п`ятого розряду дільниці Енергетика державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» та підставу звільнення з «за прогули без поважних причин з 22 жовтня 2021 року по 17 листопада 2021 року, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України».

Стягнути з Державного підприємства Шахта № 9 «Нововолинська» на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі 43644,60 грн. (сорок три тисячі шістсот сорок чотири гривні шістдесят копійок).

Стягнути з Державного підприємства Шахта № 9 «Нововолинська» на користь ОСОБА_2 10000 грн. (десять тисяч гривень) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 жовтня 2021 року по 31 січня 2022 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства шахта № 9 «Нововолинська» на користь держави 1089,60 грн. судових витрат зі сплати судового збору.

Повний текст судового рішення складено 28 червня 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , мешканець АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Якименко Зінаїда Степанівна, місцезнаходження м. Нововолинськ м-н Шахтарський 4/94 Волинська область;

Відповідач: Державне підприємство Шахта № 9 «Нововолинська», місцезнаходження с. Литовеж вул. Шахтарська, 37 Володимир-Волинський район Волинська область, .

Суддя М.О. Федечко