КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 363/2378/20 Головуючий у суді першої інстанції: Рудюк О.Д.
Номер провадження: 22-ц/824/3364/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди (збитків) від дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У Вишгородський районний суд Київської області звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про відшкодування шкоди (збитків) від дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що 26 жовтня 2019 року о 16-45 год. на автодорозі Київ-Одеса км. 183+500 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Skoda Oktavia д.н.з. НОМЕР_1 , будучі в стані алкогольного сп`яніння, не був уважним, не врахував зміну дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку по лівій смузі руху, а в подальшому, допустив зіткнення з автомобілем Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку в правій смузі руху.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження.

Вказала, що постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року встановлені обставини даної ДТП та направлено матеріали справи для їх розгляду та вирішення до Вишгородського районного суду Київської області.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області 19 лютого 2020 року у справі № 701/1417/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, матеріали справи направлено до Уманської місцевої прокуратури Черкаської області у зв`язку з тим, що в діях ОСОБА_2 під час скоєння ДТП можуть міститися ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Крім того, зазначає, що постановою Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2020 року встановлено, що в момент ДТП, яка сталася 26 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Skoda Oktavia д.н.з. НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ «УАСК АСКА» згідно Полісу № АО/3161725 від 12 березня 2019 року, розмір франшизи - 1 000 грн., ліміт відповідальності - 100 000 грн.

Згідно висновку авто товарознавчого дослідження № 547/19 від 28 травня 2020 року про визначення розміру збитку, завданого власнику автомобіля Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 337 096,74 грн. Вартість вище вказаного дослідження складає 3 500 грн.

Позивач зазначила, що ПрАТ «УАСК АСКА» здійснило виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за вирахуванням розміру франшизи та виплатило їй 99 000 грн.

Вказує, що вимога до відповідача полягає в стягненні різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та відшкодуванні моральної шкоди, оскільки має місце завдання позивачу шкоди саме відповідачем у зв`язку з чим, позивач має право на її відшкодування в розмірі 238 096,74 грн.

Крім того, вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача, вона перенесла нервовий стрес, змінився спосіб її життя, була позбавлена можливості використовувати автомобіль та була змушена докладати зусиль для організації свого життя. Вказані обставини викликали в неї нервові переживання, стривоженість та дискомфорт, а тому вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди.

Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 238 096,74 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., відшкодування оплати за проведення оцінки розміру збитків в сумі 3 500 грн., та судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказала, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки вина відповідача у завданні збитків доводиться матеріалами справи навіть без постанови суду у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

На думку апелянта, факт сплати страхового відшкодування, підтверджує наявність настання страхового випадку і особу винну в ньому, оскільки, якби відповідач не був би винний у скоєнні ДТП, страхова компанія не здійснила б виплату їй страхового відшкодування як особі потерпілій від ДТП.

Також, в апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказів наданих позивачем.

Апелянт вважає, що повернення протоколу про адміністративне правопорушення не впливає на вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечив посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, так як вважає його законним та обгрутованим.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечив. просив залишити її без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 та її представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, проте, їх неявка згідно з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , за ст. 124 КУпАП направлено за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2020 року у справі № 701/1417/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, матеріали справи направлено до Уманської місцевої прокуратури Черкаської області у зв`язку з тим, що працівниками Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області під час складання протоколу не вжито заходів щодо встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень заподіяних ОСОБА_3 - особі, яка також є учасником ДТП, а відтак, можуть міститися ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (а.с. 44-45).

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2020 року встановлено, що в момент ДТП, що сталася 26 жовтня 2019 року ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 41-43).

Також, судом встановлено, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Skoda Oktavia д.н.з. НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ «УАСК АСКА» згідно Полісу № АО/3161725 від 12 березня 2019 року, ліміт відповідальності - 100 000 грн., розмір франшизи - 1 000 грн.

Матеріали справи містять висновок № 547/19 від 28 травня 2020 року про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку), завданого власнику автомобіля Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , з якого вбачається, що вартість матеріального збитку складає 337 096,74 грн. (а.с. 9-14).

За правилами ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 цього Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що умовою задоволення позову є, зокрема, доведення відповідальності відповідача за шкоду, завдану внаслідок ДТП.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обов`язок доведення цієї обставини покладається на позивача.

Разом з тим, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження вини відповідача у виникненні ДТП, матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування вини відповідача в завданні шкоди, позивач посилалася на постанову Маньківського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року по справі № 701/1417/19.

При цьому, згідно даної постанови, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП вирішено направити до Вишгородського районного суду Київської області.

Адміністративна справа розглядалася Вишгородським районним судом Київської області та постановою від 19 лютого 2020 року матеріали справи направлено до Уманської місцевої прокуратури Черкаської області у зв`язку з тим, що працівниками Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області під час складання протоколу не вжито заходів щодо встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень заподіяних ОСОБА_3 , а відтак, в діях ОСОБА_2 можуть міститися ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Як правильно вказав суд першої інстанції, під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП Маньківським районним судом Черкаської області та Вишгородським районним судом Київської області не було вирішено питання про винуватість ОСОБА_2 у скоєнні ДТП. Опис в мотивувальній частині постанови суду обставин ДТП, що сталася 26 жовтня 2019 року не свідчить про встановлення вини будь-кого з водіїв транспортних засобів.

Враховуючи обставини, зазначені в постановах Маньківського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року та Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2020 року, які викладені з протоколу про адміністративне правопорушення від 26 жовтня 2019 року, апеляційний суд вважає, що дані постанови суду не є доказом того, що ДТП сталась саме з вини відповідача, тобто, доказом того, що саме ОСОБА_2 відповідальний за шкоду, завдану іншим учасникам ДТП.

Окрім цього, обставина, встановлена в постанові Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2020 року, що в момент ДТП, яка сталася 26 жовтня 2019 року ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП також не свідчить про те. що саме ОСОБА_2 відповідальний за шкоду завдану іншим учасникам ДТП.

Будь-яких інших доказів вини відповідача в скоєнні ДТП, позивачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок Вишгородського районного суду Київської області, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є обґрунтованим, так як позивачем всупереч вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено, що саме відповідач є особою, відповідальною за завдану внаслідок ДТП шкоду.

Посилання апелянта на те, що ПрАТ «УАСК АСКА» здійснило виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за вирахуванням розміру франшизи та виплатило позивачу 99 000 грн., що підтверджує наявність настання страхового випадку та вину відповідача у вчиненні ДТП є необґрунтованими, так як доказів такої виплати матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не здійснив співвідношення доказів наданих позивачем і відповідачем, оскільки останній їх взагалі не надав усунувшись від свого обов`язку по доказуванню є безпідставним, так як відповідно до правил принципу призумції невинуватості: обов`язок доказувати винність особи лежить на слідчому, прокурорі, а в справах приватного обвинувачення - на потерпілому або його представникові. При цьому, особа не повинна доводити як свою невинність взагалі, так і наявність обставин, що виключають її кримінальну або адміністративну відповідальність або пом`якшують її; висновок про винність особи у вчиненні правопорушення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення тлумачаться на її користь.

Отже, за відсутності рішення суду про визнання відповідача винним у вчиненні правопорушення він не повинен доводити своєї невинуватості у вчиненому. Разом з тим, обов`язок доказування обґрунтованості позовних вимог, законом покладено на позивача.

Також, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви, належна оцінка яким надана судом першої інстанції.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Вишгородського районного суду Київської області та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що при вирішенні вказаної цивільної справи, Вишгородським районним судом Київської області правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар