Провадження №: 2-п/755/10/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" липня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

позивача - ОСОБА_3 ,

представника позивача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за заявою представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2019 року у цивільній справі №755/18870/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання батьківства, -

у с т а н о в и в:

14.01.2022 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника відповідача про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2019 року у цивільній справі №755/18870/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання батьківства, у якому представник просить скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Вимоги заяви мотивовано тим, що 06.12.2019 року суд ухвалив оскаржуване рішення та визнав відповідача батьком дитини позивачки, із чим відповідач категорично не погоджується. Розгляд справи відбувся без відома та повідомлення відповідача, при цьому на сьогодні тільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства і у випадку якщо відповідач ухиляється від участі в експертизі, суд вирішує справу за заявою позивача. Представник вказує, що відповідач дізнався про наявність справи лише 21.12.2021 року і не має наміру заперечувати проти призначення експертизи або ігнорувати ухвалу суду, а має намір з`являтися до експертної установи для надання зразків ДНК. Відповідач не знав про судове провадження та не передбачав наміру позивача вирішити спір в судовому порядку, не отримував від суду жодної кореспонденції і в порушення положень ЦПК України суд не направив відповідачу копію заочного рішення. Відповідач допускає, що суд видавав позивачці судову кореспонденцію для направлення відповідачу, а остання навмисно направляла її за невірною адресою аби домогтися розгляду справи без участі відповідача. Позивачка надала неправдиві відомості про місце проживання відповідача та про номер його телефону, а суд не перевіряв інформацію про місце проживання відповідача. Позивачка звернулась до суду 07.12.2018 року, а вже 14.12.2018 року суд відкрив провадження у справі і на думку сторони відповідача у такий термін суд фізично не мав можливості перевірити місце проживання відповідача. Посилаючись на зміст Нормативів і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013, № 958 та провівши власні розрахунки термінів поштових пересилань, сторона відповідача вважає, що суд лише 20.12.2018 року міг отримати відповідь органу реєстрації про зареєстроване місце проживання відповідача, відтак станом на час відкриття провадження у справі суд не міг отримати відповідь про місце реєстрації відповідача і ймовірно використовував неправдиві дані про місце проживання відповідача надані позивачкою. З огляду на викладене сторона відповідача вважає, що у суду є всі достатні підстави для визнання поважними причин пропуску звернення відповідача до суду із цією заявою. Рішенням суду від 20.01.2021 року у справі №755/11827/20 з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання дитини, однак про це рішення відповідачу також нічого не було відомо. 14.05.2021 року позивач отримала виконавчий лист у справі №755/11827/20 та без повідомлення відповідача звернулась до ВДВС. Державний виконавець в порушення вимог чинного законодавства не повідомив відповідача про відкриття виконавчого провадження, не надав часу на добровільне виконання рішення, а постановою від 22.11.2021 року наклав арешт на кошти боржника, без з`ясування правової природи арештованих банківських рахунків і без вжиття заходів виконання рішення за місцем роботи відповідача. Наприкінці грудня 2021 року було заблоковано зарплатну картку відповідача і на тепер він фактично позбавлений засобів для існування, при цьому має на утриманні хвору непрацюючу матір. Відповідачу до тепер не відомі підстави звернення позивача до суду та їх доведеність належними та допустимими доказами, що унеможливило надання їм належної оцінки та подання відзиву. У зв`язку з неналежним повідомленням відповідача про розгляд справи останній був позбавлений своїх процесуальних прав, а суд взагалі не дослідив дійсні обставини, що безпосередньо стосуються справи та мають істотне значення для правильного вирішення спору. Відповідач наполягає, що не є батьком дитини позивача, посилається на зміст постанови Верховного Суду від 15.04.2021 року у справі №361/2653/15-ц та зазначає, що основним доказом у таких спорах залишається експертиза ДНК (рішення ЄСПЛ Калашева проти Росії від 07.05.2009 року (справа №3451/05), постанова Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі №399/1029/15-ц). За твердженням сторони відповідача, єдиним належним доказом у справі про визнання батьківства є висновки проведеної судово-генетичної експертизи, при цьому увесь тягар доказування факту батьківства покладається саме на позивача, яка й повинна заявити клопотання про проведення вказаної експертизи. Статтею 109 ЦПК України встановлено спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі в експертизі і важливим у такому випадку є встановлення та доведення факту ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливе проведення експертизи, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні (постанова Верховного Суду від 15.04.2021 року у справі №645/1098/18). Відповідач не заперечує проти призначення за заявою позивача судово-генетичної експертизи для встановлення батьківства та не має наміру ігнорувати ухвалу суду про призначення експертизи.

12.07.2022 року до суду надійшов відзив позивача на заяву про перегляд заочного рішення, у якому позивачка просить відмовити у задоволенні заяви відповідача посилаючись на те, що відповідач неодноразово повідомлявся судом про розгляд справи, про що свідчать численні листи із конвертами про направлення на адресу відповідача судових повісток та документів, однак відповідач знаючи про наявність судового розгляду, умисно не отримував вказані документи. Позивачка під час допиту її в якості свідка зазначала, що неодноразово приходила до відповідача і одного разу вона разом із дитиною застали відповідача вдома та позивачка повідомила відповідача про розгляд справи на що почула, що їй нічого не вдастця доказати. Відповідач знав про наміри позивача звернутись до суду, оскільки він відмовився забирати дитину з пологового будинку, про що надала покази позивачка в якості свідка, а також про те, що позивачка намагалась вирішити це питання досудово, однак відповідач відмовився від спілкування та мінімізував контакти з позивачкою та дитиною. Не відповідають дійсності посилання відповідача на те, що позивачка надала не вірні контактні дані відповідача і цей факт можна встановити шляхом звіряння даних зазначених у позові та заяві про перегляд заочного рішення. Враховуючи, що відповідач не визнає себе батьком дитини при вже винесеному рішенні суду, саме на відповідача покладається обов`язок доказати, що його твердження не безпідставні шляхом ініціювання проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Нічим не підтверджено стан здоров`я матері відповідача та перебування її на утриманні відповідача, адже громадяни, які набули відповідного віку та страхового стажу отримують пенсію, що в подальшому є джерелом їх доходу. Безпідставними є посилання сторони відповідача на те, що їм до теперішнього часу не відомі підстави винесення заочного рішення, адже відповідач та його представник не позбавлені права ознайомитись з матеріалами справи та отримати відповідні документи.

В судовому засіданні відповідач підтримав вимоги заяви про перегляд заочного рішення та зазначив, що не визнає себе батьком дитини.

На питання суду відповідач пояснив, що після отримання інформації про наявність рішення суду він не звертався до позивачки з питанням провести тест-ДНК у позасудовому/досудовому порядку та відповів категоричною відмовою на пропозицію суду пройти такий тест до вирішення його заяви про перегляд заочного рішення у позасудовому порядку зазначивши, що такий тест буде проходити тільки в межах судового розгляду після скасування заочного рішення суду. В подальшому відповідач відмовився відповідати на будь-які питання суду, зокрема про те чи він взагалі мав будь-які стосунки з позивачкою.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги заяви про перегляд заочного рішення з підстав викладених у ній, зазначив, що на теперішній час існує вже два рішення суду про встановлення батьківства та про стягнення аліментів і рішення суду про визнання батьківства має бути скасоване, а справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні заперечує проти задоволення заяви посилаючись на те, що нею були подані суд всі докази, допитані свідки, а також за її клопотанням призначалась експертиза. Позивачка вказує, що неодноразово особисто їздила додому до відповідача і перед проведення експертизи також, але він відмовився брати участь у проведенні експертизи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечує проти задоволення заяви сторони відповідача та зазначає, що у своєму позові позивачка надала правдиву інформацію про відповідача і у порівнянні з заявою про перегляд заочного рішення різняться тільки номери телефонів, але мабуть відповідач просто змінив номер телефону. Відповідач заперечуючи проти свого батьківства мав посилатись на будь-які докази у підтвердження таких заперечень, а також заявити клопотання про призначення експертизи, однак все це у матеріалах справи відсутнє. Відповідачу було відомо про розгляд справи, однак він робив все щоб не отримувати судові виклики та повідомлення. При цьому, відповідач жодним чином не посилається на те, що можливо змінював свою адресу проживання.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, вивчивши зміст заяви про перегляд заочного рішення та додатки до неї, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про те, що відповідачу слід поновити процесуальний строк для подання до суду заяви про перегляд заочного рішення, поряд із цим заява по суті за наслідками судового розгляду має бути залишена без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 07.12.2018 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання батьківства.

Заочним рішення суду від 06.12.2019 року позов ОСОБА_5 був задоволений та відповідач був визнаний батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із заявою про перегляд заочного рішення сторона відповідача звернулась до суду через засоби поштового зв`язку 06.01.2022 року, у якій стверджує, що про наявність оскаржуваного рішення відповідач дізнався 21.12.2021 року.

Статтею 284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ураховуючи, що в матеріалах справи відсутні підтверджуючі дані про дату отримання відповідачем заочного рішення, у суду відповідно відсутні підстави для висновку про те, що відповідач пропустив двадцятиденний строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення із часу коли йому стало відомо про наявність оскаржуваного рішення.

З огляду на те, що відповідач стверджує про отримання ним інформації стосовно наявності заочного рішення суду 21.12.2021 року, а із заявою про перегляд заочного рішення він звернувся 06.01.2022 року, відповідачу має бути поновлений процесуальний строк для звернення до суду із відповідною заявою, оскільки подання заяви відбулось в межах двадцяти денного терміну від часу отримання ним інформації про наявність заочного рішення суду.

Поряд із цим суд дійшов висновку, що вимоги заяви про перегляд заочного рішення шляхом його скасування та призначення справи до судового розгляду за правилами загального позовного провадження не підлягають до задоволення, ураховуючи наступне.

Положеннями частини 1 ст. 288 ЦПК України встановлено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, вказаною нормою встановлене правило за яким скасування заочного рішення та призначення справи до судового розгляду можливе лише у випадку встановлення судом одночасного існування обох обставин, а саме: поважності причин нез`явлення відповідача в судове засідання і не подання ним відзиву та наявності посилання відповідача на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Із матеріалів справи вбачається, що виклики та повідомлення суду у продовж розгляду справи, яка перебувала в провадженні суду протягом року, направлялись на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ), яка була підтверджена даними відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА (а.с. 22).

Така ж адреса відповідача була зазначена і у змісті позовної заяви, крім того, дійсність цієї адреси підтверджується і змістом заяви сторони відповідача про перегляд заочного рішення, у якій адресою відповідача зазначено: АДРЕСА_1 (а.с. 2, 125).

За наявними в матеріалах справи даними, усі виклики та повідомлення суду на адресу відповідача повернулись до суду без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Всього у матеріалах справи міститься сім конвертів, що повернулись до суду без вручення адресату (а.с. 36-37, 58, 64, 69-70, 91, 106, 107).

За наведених обставин, ураховуючи систематичне не отримання відповідачем протягом року судової кореспонденції, суд приймаючи у справі заочне рішення зазначив, що відповідне свідчить про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами та намагання уникнути судового розгляду.

Ні у змісті заяви про перегляд заочного рішення, ні у своїх усних поясненнях, ані відповідач, ані його представник не пояснили яким чином могло відбутись неотримання відповідачем судової кореспонденції протягом року. Адже вказаний період є досить тривалим і сторона відповідача не посилалась на відрядження, хворобу, проживання відповідача в іншому місці тощо, натомість у заяві про перегляд заочного рішення зазначена адреса відповідача: АДРЕСА_1 , на яку і направлялась судова кореспонденція.

Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для визнання поважними причин не з`явлення відповідача до суд та не подання ним відзиву на позовну заяву, поскільки кількість судових викликів та період розгляду справи свідчать про наявність умисних дій з неотримання відповідачем судової кореспонденції і під час судового розгляду заяви про перегляд заочного рішення сторона відповідача зворотного суду не довела та жодним чином не обґрунтовувала обставини неотримання відповідачем судових повісток за адресою його місця реєстрації.

Також суд не вбачає у заяві про перегляд заочного рішення і додатків до неї, та в усних поясненнях відповідача і його представника посилання на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

До заяви про перегляд заочного рішення не додано клопотання про призначення у справі судово-генетичної експертизи, немає посилань на те, що можливо показами свідків можна підтвердити взаємовідносини сторін чи їх відсутність, що у відповідача наявне особисте листування з відповідачкою зміст якого свідчить про не походження дитини від відповідача тощо.

Відповідач взагалі відмовився відповідати на питання суду, зокрема, чи мав стосунки з позивачкою та категорично заперечив проходження ним тесту-ДНК в позасудовому порядку.

Натомість суд під час судового розгляду керувався положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України та своїми питаннями і пропозиціями намагався встановити дійсну наявність підстав для перегляду заочного рішення. Так, приміром питання про згоду відповідача в позасудовому порядку пройти тест-ДНК при оголошенні перерви в судовому засіданні, за наявності даних про відсутність батьківства за висновком медичного тесту було б підставою для скасування заочного рішення та в подальшому призначення у справі судової експертизи для належного підтвердження висновків тесту.

Оскільки відповідач відмовився відповідати на питання суду, суд не мав і можливості, ураховуючи відсутність зі сторони відповідача обґрунтування обставин не отримання ним судової кореспонденції, поставити йому відповідні питання.

Також відповідач відмовився відповідати навіть на питання чи мав він будь-які стосунки з позивачкою, що в свою чергу не підтверджує наявності підстав для скасування заочного рішення суду.

Відповідач у своїй заяві стверджує, що не має заперечень проти участі у проведення судово-генетичної експертизи і що відповідне клопотання мала заявити позивачка на підтвердження своїх вимог.

При цьому, із матеріалів справи вбачається, що позивачем таке клопотання було заявлене і за наслідками його розгляду призначено проведення відповідної судової експертизи, яка тим найменш не відбулась у зв`язку з неодноразовою неявкою відповідача для проведення експертизи.

Отже, звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення та заперечуючи проти свого батьківства відповідач для дотримання положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України щодо посилання на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, мав би разом із заявою подати клопотання про призначення у справі судового-генетичної експертизи або хоча б послатись у своїй заяві на те, що таке клопотання буде подане під час підготовчого провадження.

Не відповідають дійсності посилання представника відповідача на те, що суд не направив відповідачу копії заочного рішення, оскільки в матеріалах справи міститься супровідний лист про направлення відповідачу копії заочного рішення суду (а.с. 124).

Суд не видавав позивачці жодної судової кореспонденції, всі судові повістки направлялись безпосередньо судом на адресу місця реєстрації відповідача та повернулись до суду без вручення адресату.

Надані позивачем дані про місце реєстрації відповідача відповідають даним отриманим судом 12.12.2018 року з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА.

Безпідставними є посилання представника відповідача на те, що станом на час відкриття провадження у справі (14.12.2018 року) суд не мав можливості отримати відповідь органу місця реєстрації про місце реєстрації/проживання/перебування відповідача, оскільки в цьому питанні суд не користується послугами поштового зв`язку, а обмін запитами та відповідями відбувається в електронній системі.

Стягнення з відповідача аліментів є наслідком прийняття судом рішення про визнання батьківства, а порядок у якому було прийняте рішення про стягнення аліментів не має жодного значення для вирішення заяви відповідача про перегляд заочного рішення суду про визнання його батьківства.

Так само не мають значення і посилання на дії державного виконавця, які сторона відповідача вважає протиправними, адже такі питання вирішуються у порядку ст.ст. 447-453 ЦПК України щодо судового контролю за виконанням судових рішень.

Наявність або відсутність на утриманні відповідача непрацюючої хворої матері не є підставою для скасування заочного рішення суду про визнання батьківства, як не є такою підставою і накладення арешту на кошти відповідача, що з нову ж таки має вирішуватись у порядку ст.ст. 447-453 ЦПК України ураховуючи процентні співвідношення на які може бути накладений арешт на рахунок із отримання заробітної плати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259-261, 284-288, 353-355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Поновити відповідачу ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2019 року у справі №755/18870/18.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2019 року у цивільній справі №755/18870/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання батьківства - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Роз`яснити учасникам справи, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів від дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали суду складений 15.07.2022 року.

Суддя -