Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23 лютого 2022 року просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментам на підставі нотаріально завіреного договору між батьками про сплату аліментів на дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 53951 грн за період заборгованості з квітня 2019 року по 11 листопада 2021 року включно.

В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 25 квітня 2008 року між нею та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За вказаним договором відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому Законом України «Про Державний бюджет України» за відповідний рік та відповідно до віку дитини, до 10 числа кожного місяця шляхом грошового переказу. У зв`язку з тим, що відповідач перестав виконувати взяті на себе зобов`язання щодо матеріального утримання сина, за період з квітня 2019 року до 11 листопада 2021 року утворилася заборгованість в розмірі 53951 грн. З приводу заборгованості зверталася до відповідача як в усній, так і в письмовій формі шляхом направлення претензії. Однак, претензія відповідачем була проігнорована.

Ухвалою від 28 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_3 суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

26 січня 2022 року суд отримав відзив на позовну заяву, в якому відповідач з позовними вимогами погоджується частково. Свою позицію мотивує тим, що весною 2019 року його колишня дружина поїхала за кордон, де перебуває і нині. Весь цей час син ОСОБА_5 проживав разом з ним та перебував на його утриманні. Більшу частину комунальних послуг сплачує він, хоча дружина офіційно працевлаштована за кордоном і отримує дохід. Його батьки є пенсіонерами і за можливості він надає їм допомогу. Оскільки син проживав з ним, постійно забезпечував його харчами, предметами одягу, кишеньковими грошима, коштами на школу і жодним чином не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. В 2019-2020 роках сплатив половину вартості навчання сина в коледжі. Позивачем не подано жодних доказів, які б свідчили про ухилення його від утримання сина.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково пояснила, що після припинення відповідачем виконання умов договору весь тягар утримання сина був покладений на позивача. З метою забезпечення дитині належного рівня життя позивач була змушена виїхати на заробітки за кордон. Син сторін проживає з бабусею (матір`ю позивача), яка вирішує побутові проблеми. Відповідач ні з матір`ю дитини, ні з бабусею не контактує. Будь-яких претензій щодо нецільового використання аліментів, які отримувала позивач на утримання сина, відповідач не висловлював. До органу опіки та піклування щодо невиконання позивачем обов`язку з утримання сина не звертався. Просить позов задовольнити.

Відповідач пояснив, що дійсно між ним та колишньою дружиною укладений договір про сплату аліментів. Вони домовилися, що він додатково буде займатися спортивним вихованням сина. Аліменти за договором сплачував до виїзду ОСОБА_3 за кордон. В зв`язку з тим, що він оплачував повністю спортивне виховання сина, син більше часу перебував з ним, а позивач виїхала за кордон, припинив сплачувати аліменти на її користь. Два роки не платив аліменти офіційно, але постійно давав сину кошти, сплатив за його навчання в коледжі. Не заперечує щодо розміру заборгованості за аліментами, але просить перерахувати їх на користь сина, а не позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2008 року у справі № 2-3513/08.

Сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Після розірвання шлюбу сина залишено на вихованні матері, про що свідчить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2008 року у справі № 2-3513/08. Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 30 серпня 2018 року місце проживання ОСОБА_6 зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 , за яккою зареєстроване і місце проживання позивача.

25 квітня 2008 року сторони уклали договір між батьками про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В. та зареєстрований в реєстрі за №1186.

Відповідно до п.1 договору між батьками про сплату аліментів на дитину від 25 квітня 2008 року за даним договором ОСОБА_2 буде сплачувати на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому Законом України "Про Державний бюджет України" за відповідний рік відповідно до віку дитини. ОСОБА_2 зобов`язується сплачувати зазначену суму, визначену в п.1 договору до 10 числа кожного місяця шляхом грошового переказу (п.2 договору).

Згідно з п.7 договору між батьками про сплату аліментів на дитину від 25 квітня 2008 року в разі порушення ОСОБА_2 своїх обов`язків за цим договором ОСОБА_3 може стягнути аліменти на підставі виконавчого напису нотаріуса, що є підставою для примусового виконання умов договору, за наявності документів про безспірність заборгованості, або в судовому порядку у відповідності до чинного законодавства України.

За розрахунком позивача, який відповідач не оспорює, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за договором між батьками про сплату аліментів на дитину від 25 квітня 2008 року за період з квітня 2019 року до 11 листопада 2021 року становить 53951 грн.

Відсутність сплати аліментів на утримання сина та сплати їх в неналежному розмірі у період з квітня 2019 року до 11 листопада 2021 року підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_3 . Факт припинення сплати аліментів у вкказаний період відповідач не заперечує.

5 травня 2021 року позивач направила відповідачу претензію щодо погашення заборгованості по аліментам ха нотаріально завіреним договором між батьками про сплату аліментів на дитину від 25 квітня 2008 року, про що свідчить накладна № 751 та фіскальний чек РД АТ "Укрпошта" від 5 травня 2021 року.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2 ст.181 СК України).

Стаття 189 СК України передбачає право батьків укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим кодексом. Договір укладається у письмовій іормі і нотаріально посвідчується.

За нормами ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ст.611 ЦК України).

За положеннями ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Всупереч умовам договору та наведеним нормам закону відповідач порушив строки виконання зобов`язання за договором між батьками про сплату аліментів на дитину від 25 квітня 2008 року, що підтверджується дослідженими доказами та не заперечується відповідачем.

Доводи відповідача про проживання з ним сина в період перебування позивача за кордоном, надання йому коштів, оплату комунальних послуг, навчання жодними доказами не підтверджені.

Покликання відповідача на нецільове використання позивачем одержаних аліментів суд до уваги не приймає. Відповідач в судовому засіданні вказав, що в період з квітня 2019 року до 11 листопада 2021 року не сплачував аліменти не з причини їх нецільового використання позивачем до цього періоду, а в зв`язку з її виїздом за кордон та проживання дитини з ним, хоча доказів на підтвердження факту проживання сина з ним та перебування останнього на його утриманні суду не надав.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором за період з квітня 2019 року до 11 листопада 2021 року в сумі 53951 грн обгрунтовані, не суперечать договору, а тому підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає безпідставним посилання позивача на ч.2 ст.191 та ст.194 СК України як підставу стягнення заборгованості зі сплати аліментів. Стаття 191 СК України визначає час, з якого присуджуються аліменти на дитину за рішенням суду. Стаття 194 СК України передбачає можливість стягнення за минулий час аліментів за виконавчим листом. Позивач пред`явила позов про стягнення заборгованості зі сплати аліментів за договором, а не за рішенням суду.

За правилами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнена.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за договором між батьками про сплату аліментів на дитину за період з квітня 2019 року до 11 листопада 2021 року в сумі 53951 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот п`ятдесят одна) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 992 грн 40 коп судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складене 20 липня 2022 року.

Суддя