ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1616/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №706/318/22 Категорія: 351000000 Олійник М.Ф.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

За участі секретаря Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс»;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Стратілатов К.Г.

розглянувши в м. Черкаси у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стратілатова Костянтина Геннадійовича на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2022 року, постановлене під головуванням судді Олійника М.Ф. у залі № 3 Христинівського районного суду Черкаської області 31.08.2022 року о 15 год. 45 хв., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

18.04.2022 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стратілатова К.Г. звернулася в суд з позовом до ТОВ «ФК «Укртехфінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову позивачем ОСОБА_1 зазначається, що 11.06.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 354411/7955/0151-08 25.08.2021 року.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис, реєстр № 5868, яким з ОСОБА_1 на користь відповідача стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором заборгованість в розмірі 44349,84 доларів США.

Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам закону, що підтверджується наступним.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Як вказано вище, спірний виконавчий напис вчинено на виконання кредитного договору № 354411/7955/0151-08 від 11.06.2008 року.

Кредит був наданий банком ОСОБА_1 строком на 120 місяців з кінцевим терміном погашення до 11.06.2008 року. ОСОБА_1 прострочила повернення чергових частин кредиту, у зв`язку з чим кредитор у червні 2011 року звернувся в суд з позовом про дострокове стягнення всієї суми кредиту.

Вказані обставини встановлені рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.10.2012 року у справі № 2-2503-2011 і відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують повторного доказування.

Тобто, строк користування кредитом та строк нарахування відсотків та комісій сплив в червні 2011 року і відповідно ОСОБА_1 зобов`язана була повністю погасити заборгованість по кредитному договору не пізніше червня 2011 року.

За таких обставин, право вимоги виникло у кредитора в червні 2011 року, у зв?язку з цим виконавчий напис про стягнення заборгованості за цією вимогою міг бути вчинений протягом трьох років з моменту виникнення у кредитора права вимоги, тобто не пізніше червня 2014 року,вказує позивач.

Спірний виконавчий напис вчинено 25.08.2021 року, тобто з пропуском (на 7 років і 2 місяці) строку, в межах якого міг бути вчинений такий напис.

У спірному виконавчому написі зазначається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 23.12.2019 року по 13.08.2021 року, а сума заборгованості в розмірі 44349,84 доларів США складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 22417,84 доларів США та заборгованості за простроченими відсоткам за користування кредитом в розмірі 21932 долари США.

Як вказано вище, строк повернення кредиту настав в червні 2011 року, у зв?язку з цим будь-якої заборгованості по поверненню кредиту за період з 23.12.2019 року по 13.08.2021 року не існувало та існувати не могло, вважає позивач.

Строк погашення всіх процентів також настав в червні 2011 року. Після цієї дати кредитор не має права нараховувати відсотки за користування кредитом.

У зв?язку з такими обставинами, будь-якої заборгованості по сплаті відсотків за період з 23.12.2019 року по 13.08.2021 року не існувало, та існувати не могло, вважає позивач.

ОСОБА_1 не визнає розміру заборгованості, визначеного відповідачем, а будь - яких повідомлень про порушення основного зобов`язання від відповідача не отримувала, у зв`язку з чим заборгованість не може вважатись безспірною, наполягає позивач.

Тому спірний виконавчий напис не відповідає вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки вчинений поза межами встановленого законом строку, а заборгованість вказана у виконавчому написі, не існує та не є безспірною.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В даному випадку виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору.

У той же час кредитний договір не віднесено до переліку документів, на підставі яких може бути вчинено виконавчий напис.

Отже, спірний виконавчий напис не відповідає вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат», оскільки виконавчий напис вчинено на підставі документу, який не передбачений законом.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.10.2012 року у справі № 2-2503-2011 з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 354411/7955/0151-08 від 11.06.2008 року в розмірі 288949,36 грн., що складається із залишку по кредиту в сумі 179150,17 грн. (доларовий еквівалент 22422,36 дол. США), нарахованих процентів в сумі 548,18 грн. (доларовий еквівалент 68,61 дол. США), прострочених процентів в сумі 28621,3 грн. (доларовий еквівалент 3582,23 дол. США) та пені в сумі 80629,71 грн.

Тобто вся сума тіла кредиту, що вказана у виконавчому написі (22417,84 дол. США), вже стягнута рішенням суду, яке набрало законної сили (22422,36 дол. США). Цим же рішенням суду стягнуто відсотки за користування кредитом в сумі 3650,84 дол. США (68,61 + 3582,23).

При цьому, як вказано вище, будь - яких інших відсотків після червня 2011 року кредитор не мав права нараховувати та стягувати.

Тобто частина відсотків, що вказані у виконавчому написі 3650,84 дол. США вже стягнута рішенням суду, яке набрало законної сили, а решта відсотків нараховані безпідставно.

Тому спірний виконавчий напис не відповідає вимогам ст. 61 Конституції України, оскільки цим виконавчим написом її повторно притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Слід також відзначити, що відповідач звертався до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому документі, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у справі № 2-2503-2011.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.04.2021 року у справі № 2-2503-2011 заяву було задоволено частково, замінено сторону стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль», як вибулої сторони на його правонаступника ТОВ «ФК «Укртехфінанс» у виконавчих листах № 2-2503-2011 від 30.11.2012 року, у задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 08.07.2021 року у даній справі апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Укртехфінанс» залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Тобто, відповідач звернувся до нотаріуса після того, як суд відмовив йому у примусовому стягненні з неї заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, спірний виконавчий напис суперечить вимогам закону та має визнаватись таким, шо не підлягає виконанню.

У зв?язку з вищевикладеними обставинами, ОСОБА_1 просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 25.08.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 5868, та стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), представник позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс» (01001, м. Київ, вул. М. Грушевського, 10, к. 212, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна ( АДРЕСА_3 ), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задоволено повністю.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 25.08.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, за реєстраційним № 5868, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс» заборгованості в сумі 44349 доларів США 84 центи.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс» на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн. 60 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частинні судових витрат, представник ОСОБА_1 адвокат Стратілатов К.Г. оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру судових витрат винесене з порушенням норм процесуального права, не відповідає дійсним обставинам справи та наявним у ній доказам. У зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи.

При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, який заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Дана правова позиція, викладена в постанові ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Крім того, скаржник зазначає в апеляційній скарзі, що зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правову допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Така правова позиція, викладена в додатковій постанові ВПВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15.

Скаржник в апеляційній скарзі акцентує увагу, що відповідач в даному випадку не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та не наводив жодних доводів неспіввмірності цих витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Стратілатов К.Г. просить змінити рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 31.08.2022 року у справі № 706/318/22, а саме: стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» на користь ОСОБА_1 20000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Сторони про день, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток, які повернулись на адресу суду.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників процесу не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, який з?явився в судове засідання апеляційного суду та підтримав вимоги апеляційної скарги, представника відповідача, яка надала свої заперечення та спростування доводів представника позивача в режимі відео конференції, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вимог щодо судових витрат та зменшення їх розміру в частині стягнутих судових витрат, а тому рішення суду першої інстанції в іншій частині задоволення позовних вимог судом апеляційної інстанції не перевіряється та не переглядається відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення в частині зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, виходив з того, що заявлений стороною їх розмір в 20000 грн. є не співмірним зі складністю самої справи, з часом її розгляду та наявністю вже установленої судової практики з подібних правовідносин.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до 6000 грн., зазначивши, що дана сума буде відповідати положенням ст. 141 ЦПК України, а також принципам співмірності та пропорційності цивільного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до «Укртехфінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Отже, предмет даного позову є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заяви підписана безпосередньо представником ОСОБА_1 адвокатом Стратілатовим К.Г., що підтверджується ордером на надання правничої допомоги.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно змісту позовної заяви, представник позивача зазначив орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи 20 000 грн. витрат на правову допомогу.

В подальшому, представником позивача адвокатом Стратілатовим К.Г. була надано до суду наступні докази щодо понесених витрат позивачем на правову допомогу, а саме: договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) з додатком (угодою про вартість послуг за надання правової допомоги від 24.02.2022 року, фіскальний чек про оплату витрат на професійну правничу допомогу, акт виконаних робіт (надання послуг) та детальний опис робіт (на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу)(а.с.54-69).

Як вбачається з поданої апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги адвоката Стратілатова К.Г. зводяться до того, що судом першої інстанції неправомірно було зменшено суму витрат на правову допомогу, оскільки інша сторона - відповідач не подавала до суду клопотання про зменшення розміру судових витрат і витрат на правову допомогу, понесену позивачем.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що вищевказані доводи адвоката Стратілатова К.Г. не знаходять свого відображення у відповідності до наявниїх матеріалів справи.

Так, в матеріалах справи міститься клопотання ТОВ «Фінансова Компанія «Укртехфінанс» про зменшення розміру судових витрат і витрат на правову допомогу, яке зареєстроване судом за № 1328/22-вх від 03.08.2022 року.

Із вказаного вище клопотання вбачається, що відповідач посилався, що витрати в сумі 20 000 грн. є не співмірними із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, оскільки підготовка даної справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, а в мережі інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів.

Таким чином, директор ТОВ «ФК «Укртехфінанс» - О. Сопельник у клопотанні зазначає, що покладення витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. на відповідача є неправильним, несправедливим та необґрунтованим.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов?язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до пункту 2 частини другої, частини шостої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

При цьому, неспівмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами , яке є наявне в матеріалах справи.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищений щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об?єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 690/408/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг) та Актом приймання передачі наданих послуг представником позивача адвокатом Стратілатовим К.Г. витрачено 18 годин часу та виконано робіт на суму 20000 грн., які були сплачені клієнтом згідно з фіскальним чеком від 02.08.2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, вказані роботи, включали складення клопотання про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, надання попередньої усної консультації, складення позовної заяви, заяви про забезпечення позову, клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відео конференції, участь у чотирьох судових засіданнях, складення клопотання до приватного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій, заяви про докази сплати судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг) та клопотання про приєднання доказів.

З урахуванням складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, ціни позову, та значення справи для позивача, колегія суддів апеляційного суду вважає, що розмір присуджених до стягнення з відповідача на користь позивача, понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 6000 грн., відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності та співмірності.

Так, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, понесених позивачем ОСОБА_1 при розгляді цієї справи, суд першої інстанції, провів належну правову оцінку наданих на підтвердження, понесених таких витрат доказів у їх сукупності, оцінив обсяг наданих послуг та їх реальність, а також співмірність вартості послуг із складністю справи і змістом цих послуг, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування частково на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн., виходячи з принципу розумності та співмірності.

Отже, враховуючи вище викладені обставини справи, предмет позову, доводи апеляційної скарги позивача щодо непогодження із сумою судових витрат присуджених до стягнення, колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги доводи скаржника, оскільки суд першої інстанції врахував співмірність розміру до категорії справи, дійшов законного та справедливого висновку, визначивши суму стягнення у розмірі 6 000 грн., понесених судових витрат на правову допомогу, надану позивачу адвокатом.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі стосовно того, що стороною у справі (відповідачем) не було подано клопотання про зменшення судових витрат, а тому суд неправомірно зменшив розмір витрат на правову допомогу не знаходять свого відображення у відповідності до матеріалів справи та спростовується доказами.

Оскільки доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції та є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення районного суду слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення в частині часткового задоволення вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу, зменшивши розмір судових витрат на правову допомогу, тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги скаржника.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стратілатова Костянтина Геннадійовича залишити без задоволення.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 29.12. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков