Справа № 449/1393/20 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/811/3543/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 06 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Перемишлянської міської ради, третя особа Львівська РДА про визнання права власності на будинок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом та просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з прилеглими господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_2 , якій на праві особистої власності належало будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

Зазначила, що після смерті останньої відкрилась спадщина на її майно за законом, а вона є єдиною спадкоємницею майна покійної, оскільки її тітка ОСОБА_2 проживала одиноко, а її рідна сестра і мати позивачки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стверджувала, що оформити спадщину вона не може через відсутність документів, які засвідчують право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 .

Посилалась на те, що вона фактично вступила у володіння спадковим майном, так як доглядає спадкові будівлі, здійснює поточні ремонти, доглядає спадкове майно. Інших спадкоємців які мають обов`язкову частку немає.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 06 серпня 2021 року в позові ОСОБА_1 до Перемишлянської міської ради, третя особа Львівська РДА про визнання права власності на будинок в порядку спадкування - відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на її майно за законом, а позивач являється єдиною спадкоємницею майна покійної, оскільки її тітка ОСОБА_2 проживала одиноко, а її рідна сестра і мати позивачки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .Оформити спадщину позивач не може через відсутність документів, які засвідчують право власності на будинковолодіння. Апелянт фактично вступила у володіння спадковим майном. Інших спадкоємців, які мають обов`язкову частку, немає. Просить рішення суду скасувати.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 і її матір`ю зазначена ОСОБА_3 (а.с.12).

ОСОБА_4 02 березня 1962 року зареєструвала шлюб і змінила прізвище на ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12).

Золочівським МБТІ на ім`я ОСОБА_1 22 грудня 2015 року видано висновок про технічний стан приватного житлового будинку (а.с.13) та довідку про технічну характеристику об`єктів нерухомого майна (а.с.14) за адресою АДРЕСА_1 , зокрема, житлового будинку 1990 року побудови, загальною площею 336,2 кв.м, житловою площею 186,3 кв.м.

До позовної заяви долучено першу сторінку технічного паспорту на будинок за адресою АДРЕСА_1 виготовлена на ім`я замовника ОСОБА_1 13 серпня 2015 року (а.с.15), однак інші аркуші технічного паспорту відсутні.

Згідно довідок Ушковицької сільської ради від 27 жовтня 2020 року (а.с.6, 7), ОСОБА_2 належав житловий будинок з відповідними господарськими будівлями в АДРЕСА_1 . На день смерті з ОСОБА_2 ніхто не проживав, вона являлась одинокою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що довідка сільської ради про належність будинку ОСОБА_2 не є належним доказом, який підтверджує право власності на даний житловий будинок за померлою.

Будь-яких документів, які підтверджують введення даного будинку (1990 року будівництва) в експлуатацію та реєстрацію права власності на нього за померлою ОСОБА_2 ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Крім цього, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що не надано доказів звернення із заявою про прийняття спадщини чи наявності спадкової справи після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ст. 1269, ст. 1270 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, з огляду на те, що відсутні докази того, що в склад спадкового майна померлої ОСОБА_2 входить будинковолодіння в АДРЕСА_1 (жодних правовстановлюючих документів суду не надано), а також відсутність даних про звернення позивачки з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Крім цього, з матеріалів справи встановлено, що в Будівельному паспорті на забудову земельної ділянки в с. Кимир Перемишлянського району забудовником зазначено ОСОБА_1 та згідно з виписки рішення від 16 серпня 1990 року № 181 надано дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку та видано ОСОБА_6 паспорт на забудову земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с. 23-31).

З пояснювальної записки до проекту забудови земельної ділянки встановлено, що на земельній ділянці передбачалось будівництво житлового будинку загальною площею 100,4 кв.м, тоді як у довідці про технічну характеристику об`єктів нерухомого майна (а.с.14) за адресою АДРЕСА_1 , зокрема, житлового будинку 1990 року побудови, зазначено загальну площу будинку 336,2 кв.м.

Крім цього, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1 визнала, що побудову спірного будинку здійснювала вона та в підтвердження даної обставини надала копії квитанцій про оплату будівельних матеріалів.

Зазначені обставини не дають підстав для задоволення позову про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, оскільки такі свідчать про те, спірний будинок не входить до складу спадкового майна.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 06 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:01.07.2022.

Головуючий

Судді