печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Музика В.П.

справа № 757/22414/19-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Альфа Банк»

третя особа 1: Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» м. Київ

третя особа 2: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», треті особи: Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» м. Київ, ОСОБА_2 , про визнання недійсним правочину реєстрації права власності,-

представник позивача - адвокат Кухаревська Н. О.

представник відповідача - адвокат Сидорова Ю. В.

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати недійсною реєстрацію права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вчинену державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Тарасенком Ігорем Миколайовичем, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , в порядку застосування наслідків недійсності правочину вилучити запис про державну реєстрацію права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вчинену державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Тарасенком Ігорем Миколайовичем в державному реєстрі речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачу стало відомо з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що 06.03.2019 року державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Тарасенком Ігорем Миколайовичем було зареєстровано право власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру прав власності та їх обтяжень.

Вважає даний правочин недійсним, оскільки реєстрації права власності на квартиру вчинена з порушенням законодавства. Так, підставою для реєстрації права власності зазначено договір іпотеки, проте договір не є підставою для реєстрації права власності, оскільки лише договір про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки є підставою для реєстрації права власності, проте такий договір між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» не укладався, а іпотечний договір не містить іпотечного застереження, а отже в банку відсутнє право на реєстрацію права власності на квартиру.

Також вказує, що реєстрація права власності на майно, яке є предметом іпотеки, тобто забезпечувальним зобов`язанням, можливе лише у разі звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості, яка є безспірною, проте заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» не є безспірною, що підтверджується відсутністю судового рішення про стягнення заборгованості і наявністю судового спору. Так, позивачем у суді у справі №757/40421/16-ц оспорюється наявність і розмір заборгованості, і не визнається право банку на стягнення заборгованості з підстав спливу строку.

Відтак, як зазначає позивач, є підстави визнати недійсним правочин з приводу державної реєстрації права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру позивача, оскільки відсутній договір про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на заставне майно або іпотечне застереження в договорі, а державний реєстратор всупереч вимогам ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчинив реєстрацію права власності на квартиру з метою погашення заборгованості, за якою закінчились строки позовної давності і в рахунок погашення заборгованості, яка не є безспірною, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2019 року позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогах ст. ст. 175, 177 ЦПК України та надано позивачу строк, що не перевищує 5 днів з дня отримання ним ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків (а.с. 25, т. 1).

Вказану ухвалу було направлено на адресу представника позивача (а.с. 26, т. 1).

20.06.2019 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 29-36, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.07.2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче судове засідання. Встановлено відповідачу строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті протягом якого вони мають право надіслати відзив на позовну заяву (а.с. 37, т 1).

Копію ухвали від 18.07.2019 року направлено на адреси сторін, крім того відповідачу та третій особі було направлено копію позовної заяви з додатками.

29.07.2019 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, яку передано судді 19.08.2019 року (а.с. 41-42).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.08.2019 року заяву представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Києва Сороки Валерія Миколайовича про визнання недійсним правочину реєстрації права власності - повернуто (а.с. 45, т. 1).

30.08.2019 року від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с. 53-63, т. 1).

30.08.2019 року надійшли пояснення відповідача на позов у яких зазначено, що 25.05.2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №.10-29/3461, у відповідності до якого банк надав позичальниці кредитні кошти в межах максимального ліміту заборгованості 252 000,00 дол. США, з кінцевим строком повернення коштів до 24.05.2027 року, у відповідності до Договору про внесення змін. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 25.05.2007 року було укладено Іпотечний договір № 02-10/1719 з подальшим внесенням змін та доповнень, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку AT «Укрсоцбанк» нерухоме майно - трикімнатну квартиру., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Розділом 4 зазначеного іпотечного договору був передбачений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація. Пунктом 4.1 іпотечного договору сторонами було погоджено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцями основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.2 іпотечного договору сторонами було погоджено, що у разі порушення іпотекодавцями обов`язків, встановлених цим Договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.п.4.5.1 іпотечного договору були встановлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Вказує, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Отже, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 64-82, т. 1).

Протокольною ухвалою суду від 25.02.2020 року замінено відповідача у справі із ПАТ «Уксорцбанк» на його правонаступника - Акціонерне товариство «Альфа Банк» (а.с. 99-100, т. 1).

11.02.2020 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони ПАТ «Укрсоцбанк» та третій особам здійснювати будь-які дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 103-104, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва 25.02.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі - відмовлено (а.с. 106 т. 1).

11.08.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів (а.с. 125-126, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва 11.08.2020 року клопотання про витребування доказів задоволено та витребувано у Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Сороки Валерія Миколайовича належним чином завірені копії документів, які були подані та були підставою для реєстрації права власності банку на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; у Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином завірені копії документів, які були подані та були підставою для реєстрації права власності банку на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 136, т. 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 08.10.2020 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25.02.2020 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ПАТ «Укрсоцбанк» в особі правонаступника АТ «Альфа Банк».

Протокольною ухвалою суду від 02.02.2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_2 (а.с. 157-160, т. 1).

05.02.2021 року від Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшла копія реєстраційної справи №000 щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 164-199, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 218, т. 1).

11.02.2022 року від представника позивача надійшло клопотання про врахування висновків Великою Палати Верховного суду та практики Київського апеляційного суду (а.с. 12-29, т. 2).

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав та просив задовольнити у повному обсязі (а.с. 85, т. 2).

Представник відповідача - адвокат Сидорова Ю. В. подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових поясненнях (а.с. 86-87, т. 2).

Треті особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 25.05.2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №.10-29/3461, у відповідності до якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в межах максимального ліміту заборгованості 252 000,00 доларів США, з кінцевим строком повернення коштів до 24.05.2027 року, у відповідності до Договору про внесення змін.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 25.05.2007 року було укладено Іпотечний договір № 02-10/1719 (далі - Іпотечний договір) з подальшим внесенням змін та доповнень, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку AT «Укрсоцбанк» нерухоме майно - трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 167-170, т. 1).

Розділом 4 зазначеного Іпотечного договору був передбачений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація.

Пунктом 4.1 Іпотечного договору сторонами було погоджено, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцями основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.2 Іпотечного договору сторонами було погоджено, що у разі порушення іпотекодавцями обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - вернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.4.5 Іпотечного договору Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів:

4.5.1. на підставі рішення суду; або

4.5.2. на підставі виконавчого напису нотаріуса; або

4.5.3. шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або

4.5.4. шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або

4.5.5. шляхом організації Іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцями та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідарним іпотечним боргом та іпотечні сертифікати.

19.11.2018 року за вих. №USB/396 АТ «Укрсоцбанк» звернулось до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основаним договором (а.с. 176, т. 1).

Вказане повідомлення було направлено засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , однак останнє повернулось відправнику із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 171-175, т. 1).

23.02.2019 року «Укрсоцбанк» звернулось до Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 166, т. 1).

Рішенням №45850849 від 26.03.2019 року державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Тарасенка І. М. проведено реєстрацію прав власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк» (а.с. 189, т. 1).

25.10.2019 року АТ «Альфа-Банк», як правонаступник АТ «Укрсоцбанк», звернулось із заявою про внесення змін щодо актуальних ідентифікаційний даних суб`єкта права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 (а.с. 192, т. 1).

26.10.2019 року внесено зміни до запису про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до яких власником об`єкту нерухомого майна є АТ «Альфа-Банк» (а.с. 198-199, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання правочину недійсним. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

З вищенаведеного вбачається, що застереження про задоволення вимог іпотекодежателя, що міститься в іпотечному договорі, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2012 року, справа №21-236а12, Постанові Верховного Суду України від 10.10.2011 року, справа 21-131а11, Постанові Верховного Суду України 24.05.2017 року, справа №6-13388цс16.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у Постанові від 23.01.2018 року, справа «760/16914/14-ц, зокрема у ній зазначено, що сторони домовились вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Сторони визначили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя: іпотекодавці передають іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, що є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (cт. 37 Закону України «Про іпотеку»). В разі переходу права власності на предмет іпотеки до іподекодержателя, цей договір є правоустановчим документом та правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

В Постанові Верховного Суду від 27.03.2019 року, справа №522/24450/14, зазначено, що аналізуючи положення вищевказаних вимог закону, слід дійти висновку про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Так, позивач ОСОБА_1 , підписуючи договір іпотеки, погодив всі умови, які викладені в договорі, підтвердив свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Судом встановлено, що у зв`язку із порушенням позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору у іпотекодержателя AT «Укрсоцбанк» виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки у досудовому порядку. У зв`язку з чим на адресу позивача ОСОБА_1 направлялось повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, що не заперечується позивачем. У зв`язку з ігноруванням зазначеного повідомлення з вимогою сплати заборгованості, державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію прав та обтяжень, яким зареєстровано право власності AT «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки.

Щодо посилання позивача на необхідність наявності окремого договору про задоволення вимог іпотекодежателя, то суд не бере їх до уваги, оскільки вони є хибними та не відповідають чинному закодавству.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Умови договору іпотеки та вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

При цьому суд звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. У разі направлення іпотекодержателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» з одночасним повідомленням про обраний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (одним документом) слід виходити з пріоритету дотримання саме частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Встановлено, що 19.11.2018 року за вих. №USB/396 АТ «Укрсоцбанк» звернулось до позивача із повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основаним договором, яке було направлено за місцем реєстрації позивача та за міцем знаходження об`єкта іпотеки, однак останнє повернулось відправнику із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем було здійснено всі належні дії щодо звернення до позивача із вимогою про усунення порушення основного зобов`язання за договором. Таким чином, суд встановив, що вимога про усунення порушення була вручена позивачу з дотриманням іпотекодержателем вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати недійсною реєстрацію права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому не надає суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного.

Щодо твердження позивача про те, що за основним зобов`язанням сплив строк позовної давності не відповідають дійсності, тому суд їх не бере до уваги, оскільки відповідно до матеріалів справи, а саме Іпотечного договору та Договору про внесення змін кінцевих термін погашення всіх траншів кредиту до 24.05.2027 року.

При цьому суд звертає уваги на те, що при здійсненні державної реєстрації безспірність заборгованості не перевіряється. Крім того, за змістом частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя.

Щодо посилання позивача на те, що на час реєстрації прав власності відповідача на спірну квартиру, ця квартира була єдиним житлом позивача, а відтак на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягання майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та ґрунтуються на судженнях позивача.

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Так, під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим, позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Також, судом не встановлено підстав для задоволення клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду на піставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки дослідивши, із наданих представником відповідача на підтвердження зазначеного копії ухвали та копії позовної заяви у справі №757/22438/19-ц, вбачається, що дана справа стосується іншого об ?єкту нерухомого майна, а отже у справах різний предмет позову.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 9 ст. 185 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 12, 35, 36 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 185, 258-259, 263-265, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», треті особи: Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» м. Київ, ОСОБА_2 , про визнання недійсним правочину реєстрації права власності - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені постановою Київського апеляційного суду від 08.10.2020 року, справа №757/22414/19-ц, якою в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ПАТ «Укрсоцбанк» в особі правонаступника АТ «Альфа Банк».

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Альфа Банк», адреса: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150, 4.

Третя особа 1: Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» м. Київ, адреса: вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001.

Третя особа 2: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Г.О. Матійчук