Номер провадження: 22-ц/813/6375/22
Справа № 523/4941/21
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2022 року у складі судді Кремер І.О.,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 1113, 15 грн., щомісячно на час навчання дитини, починаючи з 24.03.2021 року, але не більш ніж до досягнення дитиною 23-річного віку за умови продовження навчання.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Починаючи з 01.01.2020 ОСОБА_3 навчається у Навчально науковому морському гуманітарному інституті Одеського національного морського університету за спеціальністю «Філологія», за денною формою навчання на платній основі. Відповідно до укладеного договору про надання освітніх послуг загальна вартість навчання за весь строк становить 73000,00 грн. Крім того, витрати пов`язані з проїздом на маршрутному таксі з дому до навчального закладу на день становлять 20 грн, період навчання складає 29 місяців, тому вартість проїзду становить 11 600 грн. У зв`язку з цим дитина потребує матеріальної допомоги на період навчання. Однак, відповідач матеріальної допомоги на навчання дитини не надає. Оскільки відповідач є працездатним, його стан здоров`я дозволяє йому працювати, у зв`язку з чим на думку позивача він може сплачувати необхідний розмір аліментів.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання в розмірі 1113 грн. щомісячно, розпочавши стягнення з 24 березня 2021 і до закінчення ОСОБА_3 навчання, тобто до 30.06.2024, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позов, суд не прийняв до уваги ту обставину, що відповідач не працює та не отримує будь-які доходи, а тому не має можливості надавати будь-яку матеріальної допомогу. Апелянт зазначив, що у нього відсутня нерухомість, автомобілі, джерелом його існування є кошти, які отримує його батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначив, що позивачем не надано доказів того, що дитина потребує матеріальної допомоги та не надано доказів наявності у відповідача можливості її надавати. Скаржник також вказав про те, що суд першої інстанції проігнорував судову практику, а саме постанову ВС від 20.05.2020 у справі №635/1139/17.

Справу призначено до розгляду без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Матеріали справи свідчать, що у сторін є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки від 22.12.2020 року ОСОБА_3 є студенткою 1-го курсу денної форми навчання Одеського національного морського університету.

Загальна вартість навчання відповідно до договору №615-8-20 від 16.09.2020 року, укладеного між Одеським національним морським університетом та ОСОБА_1 для ОСОБА_3 , становить 73 000 грн., а саме 1 курс-17 150 грн.; 2 курс 17850 грн.; 3 курс -18 600 грн.; 4 курс-19 400 грн.

Згідно з Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю.

Статтею 198 Сімейного кодексу України, визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Згідно з положеннями ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом із тим, аліменти, спрямовані на утримання повнолітніх дочки, сина, повинні бути достатніми і, разом із тим, співмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру аліментів у сумі 1113 грн., судом першої інстанції було враховано вище зазначені правові норми, відсутність утриманців та ненадання доказів об`єктивної неможливості відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Доводи апеляційної скарги про непрацевлаштованість відповідача не є підставою для звільнення його від обов`язку сплачувати аліменти на навчання, оскільки обов`язок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, покладається на обох батьків.

При цьому, ОСОБА_2 є працездатною особою та здатний забезпечити свої мінімальні потреби та потреби повнолітньої дитини у зв`язку з навчанням, доказів про існування у нього обмежень до праці за станом здоров`я, або з інших поважних причин немає.

Твердження апелянта про те, що він перебуває на утриманні свого батька не підтверджені будь-якими доказами.

Доводи апелянта про врахування висновків викладених в постанові ВС від 20.05.2020 року у справі №635/1139/17 є неспроможними, так як за змістом вказаної постанови у справі встановлені інші обставини, а саме факт того, що повнолітні діти відповідача є курсантами Харківського національного університету Повітряних Сил та перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у дітей потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням.

У справі, що переглядається апеляційним судом таких обставин не встановлено.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: