Справа № 761/3628/22
Провадження № 2/761/7664/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді: Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Ващенка В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Тетяна Юріївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Вердикт-Капітал», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 75916, вчинений 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості в розмірі 76051,15 грн на підставі кредитного договору 600204584 від 17.02.2013, начебто укладеного між нею та АТ «Альфа Банк», та стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 7000,00 грн за виконавчим написом.

Зазначила, що про наявність виконавчого напису нотаріуса та подальших виконавчих дій їй стало відомо після того, як на адресу її роботодавця надійшла постанова про звернення стягнення із заробітної плати, яка була винесена у виконавчому провадженні, в рамках якого з неї були стягнуто грошові кошти із заробітної плати.

Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з грубим порушенням вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 року №296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, оскільки, приватний нотаріус не перевірив факт безспірності заборгованості, адже, нотаріусу не були подані первинні документи, що підтверджують безспірність вимог, не було враховано, що стягувач нарахував відсотки вже після закінчення строку кредитного договору, а також, нотаріус не перевірив, що боржнику надсилалося повідомлення, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу, письмова вимога про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису нотаріусом, в той час як, про наявність відповідних вимог відповідача за кредитним договором вона дізналася лише після відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій, що позбавило її можливості виразити свої заперечення з приводу вказаної заборгованості.

Крім того, при чиненні виконавчого напису нотаріус керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який було на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису визнано нечинним та незаконним, вчинив оспорюваний виконавчий напис на борговому документі, який не посвідчений нотаріально.

Таким чином, зауважила, що приватний нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, на вказані обставини уваги не звернув, чим грубо порушив норми діючого законодавства України, а також, її права та інтереси, відтак вважає, що стягнута сума за виконавчим написом підлягає поверненню, а виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2022 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою суду від 03.02.2022 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову.

Ухвалою суду від 07.02.2022 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті. Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. інформацію та документи наступного змісту: про всі грошові перекази, які були отримані (з зазначенням сум та дат) приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження №67151310 та на виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.10.2021 року та перераховані (з зазначенням сум та дат) стягувану - ТОВ «Вердикт Капітал» по ВП 67151310; інформацію про всі грошові перекази, які надійшли (з зазначенням сум та дат) до приватного виконавця в рамках виконавчого провадження №67151310 та на виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.10.2021 та залишились на депозитарному рахунку приватного виконавця (не були перераховані стягувачу); належним чином засвідчені копії первинних бухгалтерських документів.

16.06.2022 на виконання ухвали суду від 07.02.2022 приватним виконавцем поштовим відправленням до суду надійшли витребувані матеріали виконавчого провадження № 67151310.

07.07.2022, через систему «Електронний суд», до суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовної вимоги майнового характеру, в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті грошові кошти за виконавчим написом в загальному розмірі 5873,68 грн.

В обґрунтування заяви зазначила, що на виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №761/3628/22 про витребування у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. документів, останньою надані суду платіжні доручення, з яких вбачається, що приватним виконавцем в рамках відкритого виконавчого провадження було перераховано на банківські реквізити ТОВ «Вердикт Капітал» кошти у загальному розмірі 5873,68 грн. В той же час у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 7000 грн, а тому, вважає за необхідне зменшити розмір заявленої вимоги майнового характеру про стягнення з відповідача на її користь безпідставно набутих грошових коштів за виконавчим написом приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. №75916 від 12.06.2021 з 7000,00 грн. на 5873,68 грн.

09.08.2022, засобами поштового зв`язку, до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, зазначивши, що відповідачем були дотримані всі вимоги законодавства для вчинення виконавчого напису нотаріусом, а саме: виконано вимоги, передбачені п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172.

Крім цього, щодо стягнення з відповідача коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України зазначив, що жодними доказами, які долучені до позовної заяви, не підтверджена фактично стягнута сума заборгованості саме на користь ТОВ «Вердикт Капітал», із долучених позивачем документів не можливо виокремити суму коштів, які стягнуті на рахунок стягувача, а які на рахунок приватного виконавця - основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, в той час як відомості з приводу розподілу даних сум в розпорядженні є лише у приватного виконавця та які не були надані позивачем.

Крім того, разом із відзивом представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки розмір гонорару адвоката є завищеним зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами.

В подальшому, у судове засідання, призначене на 14.09.2022 позивач та її представник не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, в якій позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, поважність причин неявки не повідомляв.

Треті особи, також, про розгляд справи повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явились, пояснень щодо позову або відзиву не надавали.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та третіх осіб, на підставі наявних в справі доказів.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 75916, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором 600204584 від 17 лютого 2013 року, укладеним з АТ «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 1 від 21.06.2016 є ТОВ «Кредитні Ініціативи» правонаступником усіх прав і а обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 2019-ІКІ/ВЕСТА від 26.12.2018 с ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16.01.2019 є ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість за кредитним договором 600204384 під 17 лютого 2013 року.

Строк платежу за Кредитним договором 600204584 від 17 лютого 2013 року настав. Боржником допущено прострочення платежів.

Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2019 року по 28 травня 2021 року.

Сума заборгованості складає 75401,15 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 27349,04 грн; прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 грн; прострочена заборгованість за несплаченим відсоткам за користування кредитом - 0,00 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 грн; строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн; строкова заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом 33567,10 грн; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 14485,01 грн.

За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 650,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 76051,15 грн.

18.10.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 67151310 з виконання вказаного виконавчого документа.

27.10.2021 приватним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 67151310.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

За ч. 1 ст. Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.

Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.

При цьому, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку).

За підпунктом 3.1. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Крім цього, підпунктами 3.2., 3.5. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Так, відповідно до пункту 2 Переліку документів № 1172 (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів») для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений заборгованості.

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін.

Відповідно до п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Як вбачається з преамбули оспорюваного виконавчого напису, останній вчинений 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Отже, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, редакція Переліку вже не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу кредитного договору.

В той же час, з огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення пункту 1 Переліку № 1172 який регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Тобто, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Наявна у матеріалах справи Анкета-Заява про Акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» від 17.02.2013 не є, у розумінні п. 1 Переліку № 1172, документом, який може бути подано стягувачем нотаріусу на підтвердження безспірності заборгованості боржника за яким може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За таких обставин, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, не врахував тієї обставини, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі вже не чинні, а тому, повинен був відмовити відповідачу у вчиненні виконавчого напису на підставі норм Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Таким чином, оскільки, пункт 1 зазначеного Переліку стосується лише нотаріально посвідчених договорів, а оскільки, такого між позивачем та банком не було укладено, були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження №12-5гс21), оскільки, у судовому порядку постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Укладений між первісним кредитором та позивачем кредитний договір, який був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

При цьому, в зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 визначено наступну правову позицію: «95. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

З огляду на викладене вище, досліджуючи правові підстави вчиненого оскаржуваного виконавчого напису, який, зокрема, ґрунтувався на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 1172 від 29.06.1999, у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису, адже, нотаріус позбавлений можливості вчиняти такі написи щодо правочину, який не був нотаріально посвідчений, що є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, відтак, й сума заборгованості, яка стягнута за виконавчим написом не може вважатися безспірною.

Окрім наведених норм чинного законодавства, що впорядковують питання можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу за наявності безспірності заборгованості, суд звертає увагу і на іншу умову, обов`язковість дотримання якої передбачена при вчиненні нотаріусами виконавчих написів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений п.п.2.3 п.2 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

За умовами наведеного вище пункту 2 глави 16 Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Як окреслив Верховний Суд у своїй постанові від 27.08.2020 у справі №554/6777/17, провадження № 61-19494св18: «У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Окрім того, в цій же постанові Верховний Суд зазначає, що «Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання».

Так, в матеріалах справи міститься Претензія ТОВ «Вердикт Капітал» за вих. № 13816093 від 28.05.2021 на адресу ОСОБА_1 .

Однак, в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем вказаної Претензії, тобто відмітка про її отримання.

В той же час, неотримання боржником вимоги про усунення порушень від стягувача означає неможливість подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису (ВС КЦС № 758/14854/20 від 10.10.2021.

З огляду на викладене, суд, також, погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві, що заборгованість не є безспірною, оскільки відсутні докази отримання повідомлення стягувачем про існування заборгованості.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 5873,68 грн в порядку повернення стягнутого за вказаним виконавчим написом, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, приватним виконавцем в рамках відкритого виконавчого провадження було перераховано на банківські реквізити ТОВ «Вердикт Капітал» () згідно платіжних доручень грошові кошти у наступному розмірі:

- згідно платіжного доручення № 1188 від 09.12.2021 - 1270,47 грн;

- згідно платіжного доручення № 2500 від 18.01.2022 - 2293,47 грн;

- згідно платіжного доручення № 3664 від 09.02.2022 - 2309,74 грн.

Отже, в рамках відкритого виконавчого провадження № 67151310 з ОСОБА_1 стягнуто та перераховано на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» суму коштів щодо виконання оскаржуваного виконавчого напису в загальному розмірі 5873,68 грн.

Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: «зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала».

Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.»

Згідно із постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20: «Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Також суд враховує, що позивач має право на ефективний захист, тобто має право на те, щоб максимально ефективно захистити своє порушене право через суд за допомогою однієї позовної заяви та не потребуватиме повторних звернень.

Таким чином, оскільки, судом під час розгляду справи встановлено, що виконавчий напис № 75916 був вчинений приватним нотаріусом 12.06.2021 без правових на те підстав, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису є, також, безпідставним, а тому, безпідставно набуті кошти відповідачем на підставі вказаного виконавчого напису в розмірі 5873,68 грн підлягають поверненню позивачу відповідачем, на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава на якій вони були отримані відпала.

Доводи представника відповідача щодо відсутності належних доказів безпідставно стягнутих грошових коштів суд не приймає до уваги, оскільки вони не впливають на сутність вирішення спору в цій частині.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1статті 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.

Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за немайнову вимогу у розмірі 992,40 грн згідно квитанції 2187-4690-7851-3337 від 31.01.2022, судовий збір за майнову вимогу у розмірі 992,40 грн згідно квитанції 6065-0373-1991-0516 від 31.01.2022, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн згідно квитанції 8182-1723-2122-9321 від 31.01.2022, що разом складає суму у розмірі 2481,00 грн, яка відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, відповідно до положень ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Приписами ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим про що, зокрема, зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України».

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів позивача та надання правової допомоги, представником позивача - адвокатом Каленським В.І. надано копії документів: ордер серії АА № 1193861 від 31.01.2022, Договір № 25 від про надання правової допомоги від 25.01.2022, укладений між адвокатом Каленським В.І. та ОСОБА_1.; Додаткова угода № 1 до Договору.

Відповідно до Договору № 25 від про надання правової допомоги від 25.01.2022, укладеного між адвокатом Каленським В.І. та ОСОБА_1. (далі - Договір) клієнт доручає а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених Договором.

За п. 4.1. Договору отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару.

Вартість послуги, яка надається адвокатом клієнту узгоджується на підставі додаткової угоди (п. 4.2. Договору).

Відповідно до положень Додаткової угоди № 1 до Договору, адвокат та клієнт дійшли згоди встановити розмір гонорару, умови та межі представництва інтересів клієнта: адвокат здійснює збір доказів; підготовку, подачу заяв по суті справи та інших процесуальних документів; здійснює представництво інтересів клієнта у даній справі вартість послуг якого становить 5500,00 грн, який отриманий у повному обсязі до підписання цієї додаткової угоди сторонами.

Отже, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, досліджених доказів, вимог чинного законодавства, з огляду на умови Договору про надання правової допомоги, оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, суд дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу у заявленій сумі є реальними, фактичними та неминучими, а їх розмір обґрунтованим, відповідають складності справи та підтверджені належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, а відтак, підлягають задоволенню.

При цьому суд, також, враховує положення ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за якими у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката.

Як вже встановлено судом, з огляду на умови Договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом позивача всіх документів, що стосуються розгляду даної справи, від імені та в інтересах позивача, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в розмірі 5500,00 грн є реальними, неминучими та підтвердженими матеріалами справи.

Тому, доводи, викладені відповідачем у відзиві з приводу витрат на правничу допомогу суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими обставинами справи та наданими представником позивача на обґрунтування витрат на правничу допомогу доказами.

Керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Тетяна Юріївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих грошових коштів - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню - виконавчий напис від 12 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, який зареєстрований в реєстрі за №75916, про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» () грошових коштів в загальному розмірі 76051,15 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно набуті грошові кошти в загальному розмірі 5873 (п`ять тисяч вісімсот сімдесят три) гривні 68 коп, судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня 00 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В. Сіромашенко