Справа № 204/4536/21
Провадження № 2/204/242/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавриненко В.Д.,

представниці позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, -

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2021 року позивач Дніпровський міський центр зайнятості звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки ОСОБА_2 , із вимогою про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю (а. с. 1-9).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 28 липня 2014 року відповідачка звернулася до Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська, правонаступником якого є Дніпровський міський центр зайнятості, із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного. 01 серпня 2014 року наказом НТ № 140801 відповідачці було надано статус безробітного. 28 липня 2014 року відповідачка подала до центру заяву про призначення/поновлення виплати допомоги по безробіттю. 04 серпня 2014 року наказом НТ № 140804 відповідачці з 04 серпня 2014 року призначено виплату допомоги по безробіттю. 06 лютого 2015 року наказом НТ150206 було припинено реєстрацію відповідачки у зв`язку з працевлаштуванням за направленням відповідно до абз. 2,3 пп. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого постановою КМУ від 20 березня 2013 року № 68. В період перебування відповідачки на обліку з 01 жовтня 2014 року по 06 лютого 2015 року центром була виплачена допомога по безробіттю в розмірі 4071 гривня 59 копійок.

14 травня 2018 року відповідачка звернулася до відділу надання соціальних послуг в Центральному районі Дніпровського міського центру зайнятості з питань працевлаштування. 14 травня 2018 року відповідачкою було подано заяву про надання (поновлення)статусу безробітного. Наказом НТ180518 від 18 травня 2018 року відповідачці було надано статус безробітного. 14 травня 2018 року відповідачка подала заяву до центру про призначення (поновлення) виплати по безробіттю. Наказом НТ180521 від 21 травня 2018 року відповідачці було призначено виплату допомоги по безробіттю з 21 травня 2018 року. Наказом НТ190129 від 29 січня 2019 року було припинено реєстрацію у зв`язку з подачею відповідачкою заяви про зняття з реєстрації, відповідно до абз. 17 пп. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого постановою КМУ від 19 вересня 2018 року № 792. В період перебування відповідачки на обліку з 14 травня 2018 року по 29 січня 2019 року центром їй була виплачена допомога по безробіттю в розмірі 15168 гривень 11 копійок.

10 вересня 2020 року відповідачка звернулася до відділу надання соціальних послуг в Центральному районі Дніпровського міського центру зайнятості з питань працевлаштування. 10 вересня 2020 року відповідачкою було подано позовну заяву про надання (поновлення)статусу безробітного. Наказом НТ200916 від 16 вересня 2020 року відповідачці було надано статус безробітного з 10 вересня 2020 року. 10 вересня 2020 року відповідачка подала заяву до центру про призначення (поновлення) виплати по безробіттю. Наказом НТ200916 від 16 вересня 2020 року відповідачці було призначено виплату допомоги по безробіттю з 10 вересня 2020 року. Наказом НТ201104 від 04 листопада 2020 року було припинено реєстрацію у зв`язку встановленням факту подання відповідачкою недостовірних даних та документів, відповідно до абз. 16 пп. 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого постановою КМУ від 19 вересня 2018 року № 792. В період перебування відповідачки на обліку з 10 вересня 2020 року по 04 січня 2020 року центром їй була виплачена допомога по безробіттю в розмірі 3281 гривня 65 копійок. При взятті на облік відповідачці і в 2014 році, і в 2018 році, і в 2020 році було роз`яснено права та обов`язки, а саме: що він має право на реєстрацію в центрі зайнятості, якщо він не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, як фізична особа підприємець, якщо у нього немає інших видів заробітку, не отримує пенсію та те, що допомога по безробіттю призначається лише на період відсутності роботи або інших доходів, а у разі будь-якої трудової діяльності, чи отримання будь-яких доходів (пенсії) він зобов`язаний повідомити про це Дніпровський міський центр зайнятості для припинення виплати допомоги по безробіттю. 28 липня 2014 року, 14 травня 2018 року та 10 вересня 2020 року відповідачкою було підписано заяви, в яких вона повідомила центр зайнятості про те, що через відсутність роботи не має заробітку або інших видів доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, не є суб`єктом підприємницької діяльності, немає права та не отримує пенсію, ніде не працює, тобто у нього немає засобів для існування, що дає йому право на отримання соціальної допомоги від держави у вигляді виплати допомоги по безробіттю за рахунок державних коштів. Також 28 липня 2014 року, 14 травня 2018 року та 10 вересня 2020 року ОСОБА_2 під підпис було ознайомлено із правами та обов`язками зареєстрованих безробітних. Відповідно до договору про обмін інформацією між Державним центром зайнятості та Міністерством фінансів України від 13 грудня 2019 року № 13010-05/236 та протоколу № 1 до цього договору, була отримана інформація щодо зареєстрованих безробітних, які одночасно отримують виплати по безробіттю та грошову допомогу на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи в наслідок психологічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього нагляду (код 183). З цих підстав та з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, проведено розслідування страхового випадку. Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 1 від 04 січня 2021 року встановлено, що ОСОБА_2 не мала права перебувати на обліку в центрі зайнятості в період часу з 01 жовтня 2014 року по 06 лютого 2015 року, з 14 травня 2018 року по 29 січня 2019 року, з 10 вересня 2020 року по 04 листопада 2020 року та отримувати виплати про безробіттю, оскільки отримувала допомогу на догляд (код 183). Відтак відповідачка незаконно отримала допомогу по безробіттю на суму 22521 гривня 35 копійок, яку зобов`язана повернути. Позивачем на адресу боржника була направлена претензія № 1105 від 18 березня 2021 року на суму 22521 гривня 35 копійок, однак на теперішній час відповідачка зазначені кошти добровільно не повернула. Тому, позивач вимушений звернутися з вказаним позовом до суду, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 незаконно отриману допомогу по безробіттю за період часу з 01 жовтня 2014 року по 06 лютого 2015 року, з 14 травня 2018 року по 29 січня 2019 року, з 10 вересня 2020 року по 04 листопада 2020 року у сумі 22521 гривня 35 копійок разом із витратами на судовий збір у розмірі 2270 гривень.

Ухвалою суду від 12 липня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, та призначено судове засідання на 13 годину 00 хвилин 16 серпня 2021 року (а. с. 72), яка надіслана відповідачці 19 липня 2021 року за вихідним № 17328/21-вих/2/204/1663/21 (а. с. 73).

12 листопада 2021 року на адресу суду відповідачкою подано заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача (а. с. 84). В обґрунтування заяви зазначає, що позивач мав можливість перевірити первинні документи відповідачки, так само як він це зробив у 2021 році, звірити дані за відомостями Пенсійного Фонду України.

18 січня 2022 року на адресу суду відповідачкою надано відзив на позовну заяву (а. с. 88-90), в якому вона зазначає, що позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує. В обґрунтування відзиву зазначає, що позовні вимоги ґрунтуються на помилковому застосування норм чинного законодавства, оскільки одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною-інвалідом призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби, про що наголошується в Законі України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» від 16 листопада 2020 року. Вважає, що обставини та положення законодавства виключають правомірність позовних вимог позивача, тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

28 січня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив (а. с. 98-101), в обґрунтування яких зазначено, що доводи відповідачки є необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги. Вказано, що вимогами абз. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що до зайнятого населення також належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю І групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства; особа, яка проживає з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства. При цьому, актом розслідування встановлено, що відповідачка в період отримання допомоги по безробіттю отримувала державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю, а не надбавку на догляд як одинокій матері, як про це зазначає відповідачка.

У судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви та відповіді на відзив.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 105), будь-яких письмових заяв суду не надала, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали позовної заяви, заслухавши пояснення представниці позивачки, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14 грудня 2016 року наказом Державної служби зайнятості (Центральний апарат) № 228 «Про реорганізацію базових центрів зайнятості Дніпропетровської області» з 01 березня 2017 року Жовтневий районний центр зайнятості м. Дніпро було реорганізовано шляхом приєднання до Дніпровського міського центру зайнятості та установлено, що Дніпровський міський центр зайнятості є правонаступником майна прав та обов`язків Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпро. Таким чином в якості сторони по справі фактично виступає Дніпровський міський центр зайнятості, який є правонаступником майна, прав та обов`язків Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпро. Дніпровський міський центр зайнятості діє на підставі Положення про Дніпровський міський центр зайнятості.

28 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська, правонаступником якого є Дніпровський міський центр зайнятості, із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного (а. с. 14), а також з заявою про призначення/поновлення виплати допомоги по безробіттю (а. с. 15). Відповідно до додатку № 4 до персональної картки № 00005 (а. с. 23-26) центром зайнятості/філією центру зайнятості щодо зареєстрованого безробітного прийняті наступні рішення: 01 серпня 2014 року наказом НТ № 140801 відповідачці було надано статус безробітного; 04 серпня 2014 року наказом НТ № 140804 відповідачці з 04 серпня 2014 року призначено виплату допомоги по безробіттю; 06 лютого 2015 року наказом НТ150206 було припинено реєстрацію відповідачки у зв`язку з працевлаштуванням за направленням відповідно до абз. 2,3 пп. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого постановою КМУ від 20 березня 2013 року № 68. Відповідно до довідки Дніпровського МЦЗ від 22 грудня 2020 року, в період перебування відповідачки на обліку з 01 жовтня 2014 року по 06 лютого 2015 року їй була виплачена допомога по безробіттю в розмірі 4071 гривня 59 копійок (а. с. 45).

14 травня 2018 року відповідачка звернулася до відділу надання соціальних послуг в Центральному районі Дніпровського міського центру зайнятості з питань працевлаштування (а. с. 27), а також заяву про надання (поновлення) статусу безробітного (а. с. 28) та заявою про призначення (поновлення) допомоги по безробіттю (а. с. 29). Відповідно до додатку № 4 до персональної картки № 000084 (а. с. 33) центром зайнятості/філією центру зайнятості щодо зареєстрованого безробітного прийняті наступні рішення: наказом НТ180518 від 18 травня 2018 року відповідачці було надано статус безробітного; наказом НТ180521 від 21 травня 2018 року відповідачці було призначено виплату допомоги по безробіттю з 21 травня 2018 року; наказом НТ190129 від 29 січня 2019 року було припинено реєстрацію у зв`язку з подачею відповідачкою заяви про зняття з реєстрації (а. с. 36), відповідно до абз. 17 пп. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого постановою КМУ від 19 вересня 2018 року № 792. Відповідно до довідки Дніпровського МЦЗ від 22 грудня 2020 року, в період перебування відповідачки на обліку з 14 травня 2018 року по 29 січня 2019 року центром їй була виплачена допомога по безробіттю в розмірі 15168 гривень 11 копійок (а. с. 46).

10 вересня 2020 року відповідачка звернулася до відділу надання соціальних послуг в Центральному районі Дніпровського міського центру зайнятості з питань працевлаштування (а. с. 37). 10 вересня 2020 року відповідачкою було подано позовну заяву про надання (поновлення) статусу безробітного (а. с. 38) та заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю (а. с. 39). Відповідно до додатку № 4 до персональної картки № 00027 (а. с. 42) центром зайнятості/філією центру зайнятості щодо зареєстрованого безробітного прийняті наступні рішення: наказом НТ200916 від 16 вересня 2020 року відповідачці було надано статус безробітного з 10 вересня 2020 року; наказом НТ200916 від 16 вересня 2020 року відповідачці було призначено виплату допомоги по безробіттю з 10 вересня 2020 року; наказом НТ201104 від 04 листопада 2020 року було припинено реєстрацію у зв`язку встановленням факту подання відповідачкою недостовірних даних та документів, відповідно до абз. 16 пп. 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого постановою КМУ від 19 вересня 2018 року № 792 та відповідною заявою відповідачки (а. с. 44). Відповідно до довідки Дніпровського МЦЗ від 22 грудня 2020 року, в період перебування відповідачки на обліку з 10 вересня 2020 року по 04 січня 2020 року центром їй була виплачена допомога по безробіттю в розмірі 3281 гривня 65 копійок (а. с. 47).

04 січня 2021 року Дніпровським міським центром зайнятості складено Акт № 1 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а. с. 48), яким встановлено те, що ОСОБА_2 отримувала державну соціальну допомогу дітям в інвалідністю та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2019 року, на яку нараховувався єдиний внесок на загальнодержавне соціальне страхування та з 01 жовтня 2019 року отримує допомогу за нагляд за особою з інвалідністю І та ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, допомога не враховується в страховий стаж.

19 січня 2021 року Дніпровським міським центром зайнятості за вихідним № 251 на адресу ОСОБА_2 скеровано копію наказу Дніпровського міського центру зайнятості № 10 від 18 січня 2021 року (а. с. 52) про відшкодування ним коштів, виплачених як допомога по безробіттю: за період часу з 01 жовтня 2014 року по 06 лютого 2015 року у сумі 4071 гривня 59 копійок, з 14 травня 2018 року по 29 січня 2019 року у сумі 15168 гривень 11 копійок, з 10 вересня 2020 року по 04 листопада 2020 року 3281 гривня 65 копійок (а. с. 53).

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 43 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного надається особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначені у Законі України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Частино 2 статті 36 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Приписами абз. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що до зайнятого населення, з-поміж іншого, належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю І групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства; особа, яка проживає з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачкою не спростовано, що вона, у період часу з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2019 року отримувала державну соціальну допомогу дітям в інвалідністю та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю, та з 01 жовтня 2019 року отримує допомогу за нагляд за особою з інвалідністю І та ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, що, в свою чергу, в розумінні ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» є зайнятою собою.

Однак, перебуваючи на обліку в Дніпровському міському центрі зайнятості, ОСОБА_2 не повідомила Дніпровський міський центр зайнятості про те, що вона отримує вказану допомогу, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 36 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Доводи відповідачки про те, що вона отримує надбавку на догляд як одинока матір судом не приймаються до уваги, оскільки спростовується матеріалами справи, зокрема, наданими відповідями Центрального управління соціального захисту населення від 16 грудня 2020 року № 7/10-1814 та 7/4-1815 (а. с. 49-50) та Правобережного управління соціального захисту населення від 01 грудня 20250 року № 1803ч (а. с. 51).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Приписами абз. 1 п. 6 Порядку розслідування страхових випадків обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним , затвердженого спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України і ДПА України № 60/62 від 13/02/2009 встановлено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з вимогами абз. 3 п.6 цього ж Порядку - якщо відомості про доходи; є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п. 7 цього Порядку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимули суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист пре установленого строку.

Згідно з вимогами ч. ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, застосування якої заявлено стороною у спорі та є підставою для відмови у позові.

Так, 12 листопада 2021 року відповідачкою до суду подано заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог відповідача (а. с. 84).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до вимог ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, представниця позивача в судовому засіданні стверджувала, що про порушення свого права позивач дізнався 04 січня 2021 року, з моменту винесення Дніпровським міським центром зайнятості Акту № 1 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а з вказаним позовом до суду позивач звернувся 16 червня 2021 року.

Разом з цим, суд не може погодитися з такими обґрунтуваннями позивача, оскільки, як вбачається зі змісту вказаного акту перевірки, ОСОБА_2 отримувала державну соціальну допомогу дітям в інвалідністю та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2019 року, на яку нараховувався єдиний внесок на загальнодержавне соціальне страхування, а відтак позивач не був позбавлений права та можливості з`ясувати вказані обставини самостійно, звернувшись з відповідними запитами до Пенсійного Фонду України.

Крім того, суд вважає, що посилання позивача на застосування положень ч. 4 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є безпідставними, оскільки вказана норма стосується відповідальності роботодавця (страхувальника), а не застрахованих осіб, які зареєстровані в установленому законом порядку як безробітні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи те, що ОСОБА_2 , будучи під підпис ознайомленою з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, не повідомила Дніпровський міський центр зайнятості про отримання надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю у період часу з 01 жовтня 2014 року по 06 лютого 2015 року, з 14 травня 2018 року по 29 січня 2019 року, з 10 вересня 2020 року по 04 листопада 2020 року, суд доходить висновку про те, що позивачем доведено недобросовісність відповідачки в отриманні допомоги по безробіттю у вищевказаний період часу.

З огляду на викладене, враховуючи те, що ОСОБА_2 заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, приймаючи до уваги те, що позивач не був позбавлений права та можливості самостійно здійснити відповідні перевірки та встановити обставини порушення його права, суд вважає за необхідне застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення з відповідачки незаконно отриманої допомоги по безробіттю за період часу з 01 жовтня 2014 року по 06 лютого 2015 року, оскільки на дату звернення позивача з вказаним позовом до суду спливли строки позовної давності, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з ОСОБА_2 на користь Дніпровського міського центру зайнятості підлягає стягненню незаконно отримана допомога по безробіттю за період часу із червня 2018 року по 29 січня 2019 року та із 10 вересня 2020 року по 04 листопада 2020 року у розмірі 17671 гривня 18 копійок.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено на суму 17671 гривня 18 копійок, що становить 78,46 %, виходячи із розрахунку (17671,18*100/22521,35), то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1781 гривня 14 копійок, виходячи із розрахунку (2270-78,46/100).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 279, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Дніпровського міського центру зайнятості (49064, м. Дніпро, вул. Авіаційна, буд. 41; ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Дніпровського міського центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю за період часу із червня 2018 року по 29 січня 2019 року та із 10 вересня 2020 року по 04 листопада 2020 року у розмірі 17671 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят одна) гривня 18 (вісімнадцять) копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Дніпровського міського центру зайнятості сплачений судовий збір у розмірі 1781 (одна тисяча сімсот вісімдесят одна) гривня 14 (чотирнадцять) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутні у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутні у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна