РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/487/22

Провадження №2/568/255/22

13 липня 2022 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства "Радивилівський комбінат хлібопродуктів"

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП "Радивилівський комбінат хлібопродуків" про визнання незаконним та скасування наказу № 53-к від 07.04.22 р."Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.04.22 р. по дату ухвалення рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до наказу № 53-к від 07.04.22 р. його звільнено з посади начальника елеватора ДП "Радивилівський КХП" з 08.04.22 р. за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказує, що дійсно він був відсутнім 28.03.22 р. та 29.03.22 р. на робочому місці, оскільки, ускладнення здоров`я його дочки, потребувало спеціальних ліків та регулярності їх приймання, а тому, він змушений був невідкладно виїхати за межі України та відвезти необхідні ліки дочці, яка знаходилась в Республіці Польща. 27.03.22 р. він написав заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 28.03.22 р. по 29.03.22 р., яку передав колегою по роботі до канцелярії підприємства. Відповідач у справі відмовився з`ясовувати обставини поважності причин його відсутності на роботі 28.03.22- 29.03.22р., як і відмовився прийняти письмові пояснення щодо причин його неявки на роботу. Стверджує, що про своє звільнення дізнався лише 09.04.22р.

Вважає, що наказ про звільнення є незаконним, тому звернувся в суд з даним позовом за захистом та відновленням своїх трудових прав.

У відзиві на позовну заяву відповідач ДП "Радивилівський комбінат хлібопродуків" заперечив позовні вимоги, зокрема, зазначив, що позивач займав посаду начальника елеватора, яка віднесена до особливо відповідальних, оскільки згідно професійних обов`язків ОСОБА_1 забезпечує не лише збереження майнових цінностей підприємства, але й забезпечує та відповідає за безпеку, життя та здоров`я працівників ДП "Радивилівський КХП" на елеваторі. Характер роботи та посадова інструкція начальника елеватора вимагає від останнього постійної присутності на робочому місці, що обумовлено особливістю займаної посади. Однак, незважаючи на відповідальне становище посади, яку займав ОСОБА_1 , в період з 28.03.22 р. по 29.03.22 р., був відсутнім на роботі, що створювало для підприємства загрозу.

Звертає увагу на те, що позивач відмовився надавати будь-які пояснення причин своєї відсутності на роботі, тому керуючись ст. 149 КЗпП, директор підприємства видав наказ № 54 від 05.04.22 р. "Про відсутність на робочому місці", згідно якого, ОСОБА_1 запропоновано в термін до 15:00 год. 05.04.22 р. надати письмові пояснення щодо порушення трудової дисципліни. Від ознайомлення з вказаним наказом позивач відмовився, що підтверджується актом №1 від 05.04.22р.

Враховуючи, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі 28.03.22 р. та 29.03.22 р., відмовився надавати пояснення поважності причин своєї відсутності, відповідач видав наказ № 53к від 07.04.22 р. про звільнення ОСОБА_1 з 08.04.22 р. за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, 08.04.22 р. складено акт про те, що начальник елеватора КХП Крук В.О. відмовився від ознайомлення з наказом № 53-к від 07.04.22 р. та проведення інвентаризації зерна шляхом заміру, які обліковуються за начальником елеватора Крук В.О.

Ухвалою від 25.05.22 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 14.06.22 р. розгляд справи відкладено на 29.06.22 р.

Позивач в судовому засіданні від 14.06.22 р. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що був відсутній на робочому місці з поважних причин, оскільки хворіла його дочка, а тому підстав для звільнення останнього за прогул без поважних причин не було.

Крім того, пояснив, що попередні численні перетини кордону, пов`язані з транспортуванням автомобілів на теритрію України, але перетин 27.03.22 р. був здійснений з метою доставки ліків доньці.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Вважає, що оскаржуваний наказ винесений з дотриманням норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування. Відсутність на роботі позивача, відповідального за збереження майна та безпеку працівників елеватора, створювало потенціальну загрозу діяльності підприємства в умовах воєнного часу.

В судове засідання від 13.07.22 р. сторони не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про виклик в суд.

Разом з тим, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. позовні вимоги підтримує.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд враховує наступне.

Судом установлено, що відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку ДП "Радивилівський КХП", затверджених 28.02.2017 р., встановлений наступний розпорядок роботи підрозділів підприємства з 09:00 до 18:00 год., елеватори - 2х змінний режим роботи з 08:00-20:00 год., 20:00-08:00 год.

З Правилами внутрішнього трудового розпорядку позивач ознайомлений, що підтверджено його підписом на контрольній картці проходження інструктажу.

Згідно посадової інструкції начальника елеватора № 42 від 03.12.18 р., начальник елеватора несе повну відповідальність за кількісне та якісне збереження зерна, матеріалів та обладнення; здійснює контроль по охорні праці; забезпечує безпечні та здорові умови праці, контролює дотримання техніки безпеки, пожежної безпеки, виробничої і трудової дисципліни.

Позивач 08.09.21 р. ОСОБА_1 був прийнятий на посаду начальника цеху елеватора ДП "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" з 08.09.2021р., що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 17).

З матеріалів справи вбачається, що 28.03.22 р. позивач через колегу по роботі - старшим майстром дільниці готової продукції ОСОБА_2 передав до канцелярії ДП "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" заяву про надання відпустки за власний рахунок терміном два дні з 28.03.232 р., на якій міститься відбиток штемпелю: вх. № 9 від 28.03.22 р. (а.с. 24).

Згідно актів комісії ДП "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" № 1 від 28.03.22 р. та № 2 від 29.03.22 р., ОСОБА_1 був відсутнім на робочому місці та на території підприємства 28.03.22 р. та 29.03.22 р. з 09:00 до 18:00 год.

З пояснювальної записки завідувача канцелярії ДП "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" від 31.03.22 р. вбачається, що 28.03.22 р о 15:25 год. старший майстер дільниці ОСОБА_2 принесла заяву на відпустку без збереження заробітної плати ОСОБА_1 з 28.03.22 р., яка не була написана ОСОБА_1 власноруч та не була погоджена керівником. 31.03.22 р. ОСОБА_1 переписав власноруч заяву про відпустку та попросив її (начальника канцелярії) зареєструвати заяву датою 28.03.22 р., що вона і зробила.

Наказом № 54 від 05.04.22 р. "Про відсутність на робочому місці" керівник ДП "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" зобов`язав ОСОБА_1 надати до 05.04.22 р. до 15:00 год. письмові пояснення щодо порушень трудової дисципліни - його відсутності на робочому місці 28.03.22 р. та 29.03.22 р.

З акту № 1 від 05.04.22 р. вбачається, що начальник елеватора КХП Крук В.О. відмовився від ознайомлення із наказом "Про відсутність на робочому місці" № 54 від 05.04.22 р. та відмовився надати письмові пояснення про відсутність на робочому місці 28.03.22 р. та 29.03.22 р.

Наказом в.о. директора ДП "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" №53-к від 07.04.22 року, ОСОБА_1 звільнено з 08.04.22 р. з займаної посади за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Підставою звільнення зазначено: акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці від 28.03.22 р. та від 29.03.22 р., Наказ "Про відсутність на робочому місці" № 54 від 05.04.22 р.

Крім того, вказаним наказом створено комісію по проведенню інвентаризації матеріальних цінностей, які обліковуються за начальником елеватора КХП ОСОБА_1 , зобов`язано виконати передачу залишків зернових культур по факту інвентаризації від матеріально відповідальної особи ОСОБА_1 на в.о. директора Швець Є.В.

В.О. начальника, головним бухгалтером, заступником головного бухгалтера, завідувачем лабораторії, головним енергетиком, інженером з охорони праці ДП "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" складений акт від 08.04.22 р. про те, що начальник елеватора КХП Крук В.О. відмовився від ознайомлення з наказом № 53-к від 07.04.22 р. та проведення інвентаризації зерна шляхом заміру, які обліковуються за начальником елеватора ОСОБА_1 . А тому, інвентаризація проведена без присутності начальника елеватора Крука В.О.

Керівник підприємства направив ОСОБА_1 письмове повідомлення № 86/04-22 від 08.04.22 р. про отримання трудової книжки у відділі кадрів ДП "Радивилівський комбінат хлібопродуктів", що підтверджується копією поштового повідомлення від 12.04.22 р., яке ОСОБА_1 отримав особисто, що підтверджується його підписом на поштовому відправленні.

В матеріалах справи міститься письмове поясненнях ОСОБА_1 від 18.04.22 р., в якому ОСОБА_1 зазначив, що його відсутність на робочому місці 28.04.22 р. та 29.04.22 р. пов`язана з тим, що його заява про надання відпустки без збереження заробітної плати була зареєстрована в канцелярії ДП "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" 28.04.22 р. Відпустка викликана необхідністю відвезти ліки його дитині, яка є інвалідом з дитинства.

З поштової квитанції вбачається, що ОСОБА_1 направив рекомендований лист на адресу ОСОБА_3 (опис вкладення в матеріалах справи відсутній), який був отриманий адресатом 18.04.22 р.

Позивач оспорює правомірність наказу № 53-к від 07.04.22 р. "Про звільнення ОСОБА_1 ", посилаючись на те, що був відсутнім на роботі з поважних причин.

Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно п.6 ч.1 ст.5-1 КЗпП України, - держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийняті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 139 КЗпП України визначено основні обов`язки працівників, відповідно до якої працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до частини першої статті 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

За правилами статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

У відповідності до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 1 липня 2020 року у справі № 760/7225/16-ц (провадження № 61-35225св18), від 18 березня 2020 року у справі № 484/2962/17 (провадження № 61-3225св18), від 20 лютого 2019 року у справі № 757/28453/14-ц (провадження № 61-10309св18), від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18).

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причин такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).

У постанові Верховного Суду від 6 березня 2018 року у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 572/2944/16-ц (провадження № 61-20505св18) зазначено, що крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Таким чином враховуючи положення зазначених статей та сталої судової практики можна дійти висновку про те, що хвороба дитини, є поважною причиню відсутності на роботі та виключає вину працівника, вразі якщо працівником в подальшому буде надано підтверджуючі документи такої хвороби (листок непрацездатності, витяг з історії хвороби, діагноз, ступінь тяжкості хвороби, необхідність стороннього догляду за хворою дитиною та інш.).

З наявних в матеріалах справи медичних довідок за 2010 р. та 2020 р. вбачається, що дочка позивача має вроджену ваду серця, які відповідно до клінічних протоколів надання медичної допомоги МОЗ України, підлягають стаціонарному лікуванню в кардіохірургічних центрах або в інституті серцево-судинної хірургії.

Суд критично оцінює доводи позивача про поважність причин відсутності на роботі: що через воєнні дії на території України, його дочка виїхала до Республіки Польща, тому він вимушений був терміново відвезти їй ліки, виходячи з наступного.

З наявної в матеріалах справи копії закордонного паспорту серія НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала візу відмітку в паспорті про дозвіл на проживання у Республіці Польща (з 09.03.2022 р. цей термін становить 18 місяців), зареєстрована в с. Долхобичув, Республіка Польща.

Наявність «візи толерантності» надає особі право на медичне страхування (безкоштовне надання медичної допомоги), право на працю, навчання, отримання матеріальної допомоги.

Закон від 12 березня 2022 р. «Про допомогу громадянам України у зв`язку із збройним конфліктом на території цієї держави» визначає право на медичну допомогу, що надається в Польщі, особам перебування яких на території Республіка Польща вважається легальним, зокрема, прибули на територію Республіки Польща від дня 24.02.22 р. у зв`язку з воєнними діями, що ведуться на території України.

Вказаним законом передбачено, що громадяни України, чиє перебування на території Республіка Польща вважається легальним на підставі ст. 2 Спеціального закону, має право отримати медичну допомогу, що надається на території Республіка Польща. Йдеться про види медичної допомоги, що надається на таких самих засадах та у обсязі, як громадянам Республіка Польща, які мають обов`язкове або добровільне медичне страхування. Це викладено у Законі «Про надання медичної допомоги, що фінансується з державного бюджету» від 27 серпня 2004 р.

Особі, яка одержала тимчасовий захист і довідку, що підтверджує користування таким захистом, Керівник Управління у справах іноземців гарантує за її вимогою медичну допомогу.

Медична допомога, що надається іноземцям з України, включає також прийом лікарських засобів, які видаються отримувачам послуг суб`єктами, що реалізують програми медичної політики МОЗ.

Пацієнтам, на яких поширюється положення вказаного закону, можуть бути виписані рецепти з реімбурсацією, направлення або виконання необхідних щеплень, аналогічно як і іншим застрахованим особам.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що дочка позивача, маючи право на безкоштовне лікування згідно з "візою толерантності", не могла отримати медичну допомогу та необхідні лікарські засоби в Республіці Польща, і що лікарськими засобами (таблетками) її міг забезпечити лише позивач.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт купівлі-продажу позивачем лікарських засобів для дочки.

А відтак, позивач та його представник, не довели належними, достовірним та допустимими доказами, що відсутність на роботі 28.03.2022 року та 29.03.2022 року була обумовлена поважними причинами, а саме: що дочка позивача потребувала невідкладної медичної допомоги і таку допомогу міг надати лише позивач.

Суд відхиляє доводи позивача про те, його звільнено з порушенням трудового законодавства, а саме, що відповідач ухилився від отримання його письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі, оскільки такі доводи позивача будь-якими доказами не підтверджені та спростовуються наказом відповідача «Про відсутність на робочому місці» № 54 від 05.04.22 р., актом № 1 від 05.04.22 р., якими встановлено, що саме позивач ухилявся від надання пояснень щодо причин відсутності на роботі (а.с. 73, 74).

Суд також враховує і той факт, що поштова квитанція від 07.04.22 р. та повідомлення про вручення поштового відправлення від 18.03.22 р. не підтверджують факт направлення ОСОБА_1 на адресу відповідача саме письмових пояснень про причини відсутності на роботі.

Крім того, невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду України у справі №638/16894/15-ц від 18 березня 2019 року.

Суд відхиляє доводи позивача та його представника про те, що відповідач належним чином не відредагував на подану позивачем 27.03.22р. заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати за період 28.03.22 р. та 29.03.22 р., з наступних підстав.

Законом України «Про відпустки» передбачено надання двох видів відпусток без збереження заробітної плати: відпусток, що надаються працівникам на підставі суб`єктивного права, тобто в обов`язковому порядку, і відпусток, що надаються за погодженням сторін трудових відносин роботодавця і працівника.

Статтею 25 Закону зазначаються підстави, коли саме надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати і кому.

Ст.26 Закону України «Про відпустки» передбачено, що за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Аналіз змісту вказаної правової норми свідчить про те, що для одержання такої відпустки одного тільки бажання працівника замало, обов`язковою умовою тут є згода сторін. Працівник у заяві на ім`я роботодавця про надання зазначеної відпустки має зазначити сімейні обставини чи інші причини, що спричинили потребу в такій відпустці. Перелік цих причин законодавством не встановлено, оскільки поважність їх залежить від конкретних обставин в житті того чи іншого працівника. Тому рішення, надавати чи не надавати працівникові з тієї чи іншої причини зазначену відпустку, належить виключно до компетенції роботодавця.

Однак, позивачем у заяві не зазначено жодної підстави, яка б зобов`язувала керівника ДП "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" надати йому відпустку без збереження заробітної плати.

Крім того, дослідивши копію заяви позивача про надання відпустки без збереження заробітної плати, датовану 27.03.22р., суд встановив, що вона була подана до канцелярії підприємства іншим працівником 28.02.22р. о 15 год. 25 хв.. При цьому, суд звертає увагу, що ця заява надійшла до канцелярії через 6 год. 25 хв. після початку робочої зміни 28.03.22 р. і на заяві відсутні будь-які резолюції щодо погодження відпустки з відповідальними за це посадовими особами.

Викладені обставини дають підстави для висновку, що заява позивача про надання відпустки без збереження заробітної плати не містить підстав для надання такої відпустки в обов`язковому порядку, не погоджена керівником підприємства, надійшла до канцелярій через 6 год 25 хв після початку робочої зміни, тому позивач право на відпустку без збереження заробітної плати не набув.

Таким чином, позивач не подав доказів наявності поважних причин відсутності на роботі у період з 28-29 березня 2022 року, отже така обставина є підставою для висновку, що він був відсутній на робочому місці у вказаний період без поважних причин.

З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що факт прогулу без поважних причин з боку позивача мав місце, а тому застосування до нього роботодавцем такого заходу дисциплінарного стягнення як звільнення є законним. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог про скасування наказу №53-к від 07.04.22 р., слід відмовити.

Інші позовні вимоги є похідними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судові витрати за розгляд позовної заяви слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ДП "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" (місцезнаходження 35500, вул. Волковенка, буд. №11, м.Радивилів Дубенського району Рівненської області)

Повний текст судового рішення виготовлений 14.07.22 р.

Суддя А.О. Сільман