Ухвала

15 липня 2022 року

м. Київ

справа № 369/8077/13-ц

провадження № 61-4414ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 березня 2021 року, постанову Верховного Суду від 10 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К2Н0GК00260889 від 16 червня 2005 року в розмірі 920 102,85 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України складає

7 351 621,77 грн, звернуто стягнення на будинок, загальною площею

301,10 кв. м, житловою площею 86,30 кв. м, який розташований по АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки

№ К2Н0GК00260889 від 16 червня 2005 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у цій справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Касьяненка Д. Л. на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня

2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 липня 2021 року апеляційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника

ОСОБА_3 - Касьяненка Д. Л. на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року закрито.

Постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - Касьяненк а Д . Л. задоволено, ухвалу Київського апеляційного суду від 26 липня 2021 року скасовано, справу передано до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - Касьяненка Д. Л. задоволено.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 24 червня 2016 року у частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, з урахуванням доповнень та змін до касаційної скарги, прийнятих ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2022 року.

07 липня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 березня 2021 року, постанову Верховного Суду від 10 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною першою статті 390 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до вимог якої касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У касаційній скарзі заявник порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, обґрунтовуючи його тим, що суд апеляційної інстанції порушив строк складання повного тексту судового рішення та направив його сторонам лише у травні 2022 року. Вказує, що копію постанови Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року він отримав 04 травня 2022 року та 16 травня 2022 року ознайомився з матеріалами справи у суді. Зазначає, що у зв`язку із запровадженим в Україні воєнним станом у ОСОБА_1 була відсутня можливість своєчасно повернутись до свого дому, де зберігались матеріали справи, узгодити позицію з адвокатом та сплатити судовий збір за подання касаційної скарги. Лише 03 липня 2022 року вона повернулась до м. Києва та змогла подати касаційну скаргу.

За правилами частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Аналізуючи наведені заявником обставини, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені причини пропуску строку на касаційне оскарження не є поважними. У касаційній скарзі зазначено, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 отримав копію оскаржуваного судового рішення та ознайомився з матеріалами справи ще у травні 2022 року, тоді як касаційна скарга подана лише 07 липня 2022 року. Посилання у касаційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не могла повернутись до свого будинку, де знаходяться матеріали справи, та узгодити позицію з адвокатом не можна вважати об`єктивними перепонами у дотриманні процесуального строку, з огляду на перебування її уповноваженого представника у м. Києві і наявності у останнього можливості надавати правову допомогу, у тому числі подати касаційну скаргу. Доводи про відсутність можливості своєчасно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги, за умови наявності належних та допустимих доказів скрутного матеріального становища, могли бути підставою для відстрочення, розстрочення, зменшення чи звільнення від сплати судового збору, а тому також не можуть вважатися поважною причиною тривалого пропуску строку на касаційне оскарження.

Частиною третьою статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених процесуальним законом, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Крім того, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Згідно з вимогами пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України

у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, що передбачена (передбачені)

статтею 389 цього Кодексу.

У відповідності до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, визначених у цій нормі.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої

статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення на підставі, зазначеній

у пункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі зазначається про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

У випадку подання касаційної скарги з підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі зазначаються порушення, допущені судом, які визначені у частинах першій, третій

статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.

Ззаявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Також, у прохальній частині касаційної скарги міститься вимога про скасування постанови Верховного Суду від 10 листопада 2021 року, яка не може бути предметом касаційного перегляду, з огляду на положення статей 389, 419 ЦПК України.

За таких обставин заявнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги та надіслати до Верховного Суду уточнену її редакцію з копіями відповідно до кількості учасників справи.

У разі невиконання у встановлений строк цих вимог касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про

що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 31 березня 2021 року, постанову Верховного Суду від 10 листопада

2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року залишити без руху.

Надати представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк для усунення недоліків касаційної скарги

до 01 серпня 2022 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников