РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2022

м. Одеса

Справа № 522/3281/20

Провадження № 2/522/7720/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання Кніш Д.А.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення грошових коштів.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

1.30.11.2020 до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

2.Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти в розмірі 70 866,37 грн. (30 000 грн. основна сума, три відсотки річних 5 092 грн., індекс інфляції 35 774,37 грн.).

3.16.02.2021 відкрито провадження у справі.

4.13.05.2021 справу передано за підсудністю.

5.23.05.2022 відповідач подав письмовий відзив на позов.

6.07.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

7.Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

ІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

8.Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що в 2014 році з метою купівлі будинку передала в якості авансового платежу ОСОБА_2 попередньо 30 000 грн. Отримання коштів оформлено письмовою розпискою в присутності свідків. Про загальну вартість будинку вони домовились всього на 60 000 грн. Решту 30 000 грн. ОСОБА_1 мала сплатити ОСОБА_2 вже під час укладення основного договору купівлі-продажу. Після попередньо сплачених 30 000 грн. позивач вселилася з сім`єю в будинок, зробили в будинку частково ремонт та проживали там фактично до того часу поки не зрозуміла, що відповідач не буде укладати основний договір. На час передання авансу оформлення договору купівлі-продажу було неможливим через відсутність кадастрового номеру земельної ділянки на якій знаходиться будинок. Проте восени 2018 року позивач дізналася, що право власності на будинок, земельну ділянку вже оформлені на батька відповідача. Позивач запропонувала доплати 30 000 грн. та укласти договір з батьком, але він відмовився продавати будинок за 60 000 грн. Вважає, що ОСОБА_2 повинен повернути 30 000 грн., оскільки він ввів ОСОБА_1 в оману, сказавши, що є власником будинку, що свідчило про неможливість укласти договір. Позивач виселилась з будинку, однак відповідач відмовляється повернути отримані ним 30 000 грн. З вимогою про повернення коштів зверталась до відповідача восени 2018 року.

9.Відповідач проти позову заперечував. Вважає, що отримав від позивача 22.11.2014 авансовий платіж 30 000 грн. з метою продажу належного йому житлового будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою. Після отримання авансу позивач вселилась в будинок. Сторони домовилися укласти договір купівлі-продажу після оформлення права власності на земельну ділянку. Станом на час отримання авансу будинок належав відповідачу, тому, вважає, правомірно отримував кошти. Право власності не було офіційно зареєстровано, оскільки земельній ділянці не був присвоєний кадастровий номер. Згодом офіційно право власності дійсно було оформлено на батька, однак тепер позивач неодноразово відмовлялась від оформлення договору купівлі-продажу, хоча відповідач та його батько бажали укласти договір. Крім того, внаслідок проживання в будинку позивач його пошкодила, що завдало відповідачу матеріальної шкоди в розмірі 41 000 грн. Отже, аванс отримано відповідачем законно, а договір не укладений з вини позивача.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10.22.11.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було складено письмову розписку за якою ОСОБА_2 отримав авансовий платіж в сумі 30 000 грн. за продаж належного ОСОБА_2 на праві власності житлового будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В розписці зазначено про зобов`язання ОСОБА_2 у разі його відмови від укладання договору купівлі-продажу, повернути ОСОБА_1 авансовий платіж у подвійному розмірі. Розписка підписана ОСОБА_2 та складена в присутності двох свідків.

11. ОСОБА_2 не заперечував фактичного отримання від ОСОБА_1 коштів.

12.Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09.05.2019 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на садовий будинок, загальною площею 73,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , а 01.07.2020 за ним зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0241, площею 0,12 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

IV. ВИСНОВКИ СУДУ

13.Предметом позову є стягнення коштів, отриманих відповідачем за розпискою, а його підставами не укладення договору купівлі-продажу будинку через відсутність у власності продавця об`єкту продажу.

14.Таким чином, з`ясуванню підлягає в першу чергу правова природа правовідносин, які виникли між сторонами.

15.Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

16.Виходячи із норм статті 1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

17.Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збережено за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

18.Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

19.Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

20.Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

21.Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1 та 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

22.Частиною 1 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків

23.Згідно з частинами 1, 2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

24.Частиною 1 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

25.Результат системного аналізу зазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

26.Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

27.Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

28.Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

29.За змістом статті 1212 ЦК України у правовідносинах у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави праву потерпілого кореспондує зобов`язання особи, яка набула це майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно.

30.Враховуючи викладене, у спорі, що вирішується за вимогами про повернення безпідставно набутого майна/грошових коштів, як виконаного за недійсним (нікчемним) правочином на підставі пункту 1 частини 3 статті 1212 ЦК України, сторонами цього спору є сторони недійсного (нікчемного правочину), що здійснили односторонню або двосторонню (взаємну) передачу відповідного майна/грошових коштів.

31.При цьому в разі не укладення основного договору купівлі-продажу, задля чого укладалася розписка, норми ЦК України спеціально передбачають правові наслідки цього, відмінні від статті 1212 ЦК України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №211/5994/17, постанова від 09.12.2020.

32.Водночас частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

33.Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

34.Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

35.Судом встановлено, що між сторонами з метою укладення в майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку було складено розписку про передачу та отримання коштів, які в розписці названо авансовим платежем. Отже, фактично кошти передано з метою майбутнього придбання позивачем у відповідача будинку.

36.За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

37.Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

38.Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

39.Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

40.Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки договір купівлі-продажу будинку який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем грошова сума відповідачу в розмірі 30 000 грн., є авансом. Також зміст розписки свідчить про наявність між сторонами зобов`язальних (договірних правовідносин), що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України.

41.За правовим змістом розписки ОСОБА_2 , у разі його відмови від укладання договору купівлі-продажу, зобов`язаний повернути ОСОБА_1 авансовий платіж у подвійному розмірі.

42.Судом з`ясовано, що ОСОБА_2 станом на час складення розписки та отримання коштів право власності на будинок не було зареєстровано. Це визнав і відповідач, зазначивши, що будинок належав йому, однак через відсутність кадастрового номеру земельної право власності не було зареєстровано. Згодом право власності на садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0241 за цією ж адресою, було зареєстровано за батьком відповідача - ОСОБА_3 .

43.Позивач стверджувала, що за усною домовленістю між нею та ОСОБА_2 вони домовились про відчуження будинку всього за 60 000 грн., тобто під час укладення основного договору, ОСОБА_1 повинна була сплатити ще 30 000 грн. Проте в розписці загальна вартість відчуження об`єкту, що підлягав відчуженню, не обумовлена. Згодом власником спірного будинку став батько ОСОБА_2 , який, як стверджувала ОСОБА_1 , не погоджувався на відчуження будинку зазначену суму.

44.Однак суд зважає на те, що розпискою від 22.11.2014 передбачено, що зобов`язання щодо продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , виникає саме у відповідача. Оскільки право власності 09.05.2019 було зареєстровано за іншою особою, ОСОБА_2 не уклав основний договір, а тому слід застосувати наслідки щодо повернення авансу.

45.При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17).

46.Посилання відповідача на те, що саме з вини позивача сторони не уклали основний договір, а тому позивач втратила право вимагати повернення коштів, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

47.Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 30 000 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

48.Щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

49.У постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 Верховний Суд зробив правовий висновок, що положення ст.625 ЦК поширюють свою дію на всі види грошових зобовязань, у тому числі щодо порушення позадоговірного грошового зобовязання, яке виникло на підставі ст.1212 ЦК, так і повернення сум авансу та завдатку.

50.Отже, право на нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат виникає у разі неповернення чи несвоєчасного повернення авансу.

51.Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на неповернуту суму авансового платежу 30 000 грн. нараховано три відсотки річних 5 092 грн. та індекс інфляції 35 774,37 грн.

52.Три відсотки річних та індекс інфляції нараховано за період з дати укладення розписки (22.11.2014) по 18.07.2020.

53.Проте суд не погоджується з вимогами позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та індексу інфляції за зазначений період.

54.Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

55.Розписка від 22.11.2014 не передбачає конкретного строку виконання ОСОБА_2 зобов`язань щодо повернення отриманих коштів, а передбачає лише умову їх повернення - у разі відмови від укладення договору купівлі-продажу житлового будинку.

56.Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню частина 2 статті 530 ЦК України згідно з якою у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

57.Тобто, перебіг позовної давності розпочався після спливу семиденного строку від дня пред`явдення вимоги про повернення коштів.

58.Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до частини 3 статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

59.Зі змісту позову та пояснень позивача, що не заперечувалось відповідачем, з`ясовано, що вимогу до ОСОБА_2 про повернення авансу ОСОБА_1 пред`явила восени 2018 року. Тобто, позовна давність по цій вимозі не сплинула.

60.

61.Оскільки вимогу про повернення коштів позивач пред`явила до відповідача восени 2018 року, не зазначивши дати та місяця осені, то саме з 01 грудня 2018 року (тобто, першого числа місяця, який слідує після закінчення останнього місяця осені), сума авансу набуває статусу «грошового зобов`язання» на яке нарховуються 3% річних та збитки від інфляції.

62.Установивши, що обов`язок повернути аванс настав з 01 грудня 2018 року, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 трьох відсотків річних та інфляційних втрат від простроченої суми 30 000 грн. саме із зазначеної дати, а не з 22 листопада 2014 року, як обчислено позивачем.

63.Так, інфляційні втрати (за період 01.12.2018 по 18.07.2020) становлять 1 906,44 грн., а 3 % річних за цей період - 1 468,24 грн.

64.Підсумовуючи, позов підлягає задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 авансових коштів - 30 000 грн., інфляційних втрат - 1 906,44 грн., трьох відсотків річних - 1 468,24 грн. Всього 33 374, 68 грн.

65.Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 395,60 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 33 374 (тридцять три тисячі триста сімдесят чотири) гривні 68 (шістдесят вісім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 395 (триста дев`яносто п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14.07.2022.

Суддя Ярема Х.С.