Дата документу 22.06.2022 Справа № 317/543/21
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 317/543/21 Головуючий у 1-й інстанції: Сакоян Д.І.
Провадження №22-ц/807/919/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 13 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначає, що 23 вересня 2011 року сторони уклали шлюб. 05 листопада 2020 року рішенням Запорізького районного суду Запорізької області шлюб між ними розірвано. Від спільного з відповідачем життя дітей у них немає. У період шлюбу, а саме 26 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г., подружжя набуло у спільну сумісну власність нерухоме майно у вигляді: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 1073 кв.м та має кадастровий номер 0:04:001:0056. Покуцем зазначеного будинку в договорі купівлі-продажу зазачено ОСОБА_1 . Після придбання житлового будинку

позивач займалася оформленням права власності на земельну ділянку, яка розташована за

адресою: АДРЕСА_1 ,

кадастровий номер кадастровий номер 0:04:001:0056. Земельна ділянка також

була зареєстрована за відповідачем, оскільки житловий будинок в цілому за їх

домовленістю оформлено на нього.

Під час спільного проживання подружжя вирішило знести старий житловий будинок через його незадовільний стан. Усі роботи по розбиранню будинку, а потім поліпшення старого фундаменту, який став більш надійним, було проведено особисто позивачем та відповідачем.

Наразі угоди про добровільний поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю, між ними не досягнуто.

Позивач зазначає, що спірне нерухоме майно було придбано під час шлюбу, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вказане майно підлягає поділу між

сторонами у рівних частках.

З урахуванням уточнених позовних вимог від 17 серпня 2021 позивач ОСОБА_2 зазначивши, що старий житловий будинок було сторонами знесено просить:

1)здійснити поділ спільного майна подружжя по 1/2 частині кожному, а саме:

нерухомого майна у вигляді: літ. Н - фундамент під житловий будинок; ганок до Н; літ. Г -вбиральня; ганок до Г; літ. Б - гараж; оглядова яма; ганок до Б; пг - погріб під Ж; літ. Е - гараж; оглядова яма; літ. Ж - літня кухня; літ. З - сарай; літ. О - навіс; літ. П - навіс; літ. Р - душ; № 10 - яма зливна; № 7 - паркан; № 6 - ворота; № 8 - хвіртка; № 11 стінка підпірна; № 12 - сходи; № 13 - колодязь з лічильником для води; І - замощення,

розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 1073 кв.м, кадастровий номер

0:04:001:0056, для будівництва та обслуговування житлового будинку та

господарських споруд, розташованої за адресою:

АДРЕСА_1 ;

2)визнати за позивачем право власності на 1/2 нерухомого майна у вигляді: літ. Н - фундамент під житловий будинок; ганок до Н; літ. Г - вбиральня; ганок до Г; літ. Б -

гараж; оглядова яма; ганок до Б; пг - погріб під Ж; літ. Е - гараж; оглядова яма; літ. Ж -

літня кухня; літ. З - сарай; літ. О -- навіс; літ. П - навіс; літ. Р - душ; № 10 - яма зливна; №

7 - паркан; № 6 - ворота; № 8 - хвіртка; № 11 - стінка підпірна; № 12 - сходи; № 13 -

колодязь з лічильником для води; І - замощення, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 ;

3)визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею

1073 кв.м, кадастровий номер 0:04:001:0056, для будівництва та

обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованої за адресою:

АДРЕСА_1 .

Рішенням Запорізької області від 13 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме земельну ділянку, кадастровий номер :04:001:0056, площею 0,1073 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , по 1/2 частині кожному.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1073 га, кадастровий номер :04:001:0056, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якому просив вирішити питання про стягнення з ОСОБА_2 на його користь понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 17 січня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1461,38 грн.

В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 13 грудня 2021 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені позову повністю стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1362,60 грн.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що приватизована 04 грудня 2012 року ОСОБА_1 спірна земельна ділянка, не є спільною сумісною власністю подружжя, а належить апелянту на праві особистої приватної власності, а тому як самостійний об`єкт майна не може бути предметом поділу. У відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України якщо на такій земельній ділялянці знаходиться, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди. Тобто, законодавцем визначено принцип цілосності об`єкта нерухомості із земельної ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Водночас предметом позову у цій справі не є поділ житлового будинку, належного подружжю, оскільки придбаний сторонами по справі в період шлюбу житловий будинок АДРЕСА_1 був знесений сторонами. В задоволенні позову ОСОБА_2 про поділ господарських будівель та споруд, розташованих за вищезазначеною адресою та визнання права власності на Ѕ їх частину було відмовлено. В цій частині ОСОБА_2 рішення суду не оскаржила, вимоги про поділ певного майна, як об`єктів незавершеного будівництва позивачка не заявляла. За умови, що ОСОБА_1 став власником спірної земельної ділянки внаслідок безоплатної приватизації, тому вказане майно не є спільним майном подружжя, а отже поділу, за таких підстав, не підлягає.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень судової повістки (т.2а.с.44) до апеляційного суду не з`явилася.

На адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_2 , адвоката Василега І.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням в Україні режиму воєнного стану( т. 2 а.с.55-57).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Водночас колегія суддів зазначає, що зазначена справа в провадженні апеляційного суду знаходиться тривалиий час, апеляційне провадження відкрито 31 січня 2022 року. При цьому, колегія суддів зауважує, що в судове засідння, яке було призначено апеляційним судом на 27 квітня 2022 року ОСОБА_2 не з`явилася, подала клопотання про відкладення розгляду справи ( т. 2 а.с.33 ), яке було задоволено апеляційним судом.

Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки ОСОБА_2 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи поважність причини її неявки не встановлена, остання проживає за адресою: АДРЕСА_1 , її предстаник, адвокат Василега І.М. проживає у м. Запоріжжі, що не перешкоджало останнім з`явитися до апеляційного суду або розглядати справу у режимі відеоконференції за допомогою будь-яких технічних засобів, зокрема власних. Враховуючи, що розгляд справи за заявою ОСОБА_2 вже відкладався апеляційним судом, остання реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 , в частині відмовлених позовних вимог рішення суду не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в оскарженій частині не відповідає.

Задовольняючи позов в частині поділу земельної площею 1073 кв.м, кадастровий номер 0:04:001:0056 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що після набуття за договором купівлі-продажу від 26.12.2011 житлового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0056 він став спільною сумісною власністю позивача та відповідача.

За умови збереження та поділу цього житлового будинку, частки позивача та

відповідача в праві спільної сумісної власності були б рівними - в розмірі 1/2 частини за

кожним. Наразі житлового будинку вже немає, оскільки позивач та відповідач за спільної

згоди його знесли, проте, у зв`язку із знесенням старого житлового будинку ОСОБА_2 не втратила права власності чи право користування на земельну ділянку. При цьому, судом враховано, що у разі, якщо судом не буде здійснений поділ земельної ділянки, позивач втратить навіть існуюче у неї право користування тією власністю, яка залишилась після знесення житлового будинку. ОСОБА_2 , будучи співвласником житлового будинку, мала можливість розпорядитись своїм правом власності на власний розсуд, у тому числі знести житловий будинок. Втрата права на господарські будівлі і споруди, рівно як і втрата права на земельну ділянку буде порушувати справедливий баланс та є непропорційним втручанням в її право власності. Придбаваючи житловий будинок на правах співвласника, вона правомірно розраховувала на можливість вільної реалізації майнових прав як щодо земельної ділянки, так і житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, оскільки житловий будинок набутий подружжям за спільні кошти та в інтересах сім`ї, що не спростовано відповідачем.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено наступне.

За змістом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 23.09.2011

Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького

міського управління юстиції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23.09.2011 уклали шлюб, про що

зроблено відповідний актовий запис № 877 ( т. 1 а.с. 9).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 26.12.2011

приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г.,

власником житлового будинку

АДРЕСА_1 , загальною площею 58,2 кв. м, розташованого на земельній

ділянці площею 1363 кв. м., кадастровий номер :04:001:0056 є ОСОБА_1 .

У пункті 6 вищевказаного договору зазначено, що дружина покупця. ОСОБА_2 ,

надала згоду на придбання вищевказаного житлового будинку.

У пункті 14 договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.12.2011 зазначено,

що земельна ділянка на якій розташований відчужуваний житловий будинок не

приватизована ( т. 1 а.с. 11-12).

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав №32843942, виданого

12.01.2012 Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро

технічної інвентаризації», ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий

будинок

АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 13).

Згідно відомостей, які містяться у технічному паспорті на житловий будинок,

виготовленого станом на 12.12.2011, на земельній ділянці знаходяться житловий будинок

(літ. А), а також господарські будівлі і споруди ( т. 1 а.с. 14).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 699088.

земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0056 площею 0.1073 га

(цільове призначення -для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських

будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою:

АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на підставі рішення

Балабинської селищної ради № 14 від 26.10.2012 ( т. 1 а.с. 78).

Як видно з наявного у справі витягу з Державного земельного кадастру про

земельну ділянку № НВ-019 від 19.08.2019, земельна ділянка з кадастровим

номером :04:001:0056, площею 0,1073 га, розташована за адресою:

АДРЕСА_1 . належить на праві

власності ОСОБА_1 . У витягу зазначено, що підставою для виникнення права є рішення

органу місцевого самоврядування від 26.10.2012, а документом, шо посвідчує право є

державний акт серії ЯЛ № 699088 від 04.12.2012 ( т. 1 а.с. 15).

Матеріали справи містять копію рішення Балабинської селищної ради

Запорізького району Запорізької області № 14 від 26.10.2012 «Про безоплатну передачу у

власність земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва, обслуговування жилого

будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)». За змістом даного

рішення ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1073 га,

розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 93).

Матеріали справи містять також інформаційну довідку з Державного реєстру

речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,

Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого

майна щодо об`єкта нерухомого майна № 110476894 від 12.01.2018, за змістом якої

ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 , загальна площа 58,2 кв. м, площа земельної

ділянки 1363 кв.м. ( т. 1 а.с. 18).

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05.11.2020 у справі

№ 317/2435/20 (провадження № 2/317/899/2020), шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розірвано ( т. 1 а.с. 10).

Згідно відомостей, які містяться у технічному паспорті на будинок садибного тину

з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 28.05.2021, на

земельній ділянці знаходяться: літ. Н - фундамент під житловий будинок; ганок до Н;

літ. Г - вбиральня; ганок до Г; літ. Б - гараж; оглядова яма; ганок до Б; літ. пг - погріб під

Ж; літ. Е - гараж; оглядова яма; літ. Ж - літня кухня; ганок до Ж; літ. З - сарай; № 10 -

компостна яма; № 7 - паркан; № 6 - ворота; № 8 хвіртка ( т. 1 а.с. 73-76).

Як видно з акту обстеження № б/н від 28.05.2021, обстеженням встановлено факт

знесення житлового будинку літ. А, прибудов літ. а, а1 загальною площею 58,2 кв.м,

житловою площею 29,2 кв.м. Також на земельній ділянці знесені господарські будівлі та

споруди: сараї літ. В, Д, М, навіси літ. К, Л, паркан № 9, замощення І, побудований

фундамент з ганком під житловий будинок літ. Н.( т. 1 а.с. 77).

Таким чином, на час розгляду справи житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 немає.

Сторони визнавали, що цей будинок було знесено, новий будинок не зведено, а лише самовільно побудований фундамент під новий будинок.

На теперішній час ОСОБА_1 до компетентного органу подані документи для погашення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , тобто виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок ( т. 2 а.с. 10-11).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу (пункт 1 статті 57 СК України).

9 лютого 2011 року набрав чинності Закон України від 11 січня 2011 року №2913-VI "Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя", яким ст. 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Ця норма була виключена 13 червня 2012 року Законом України від 17 травня 2012 року №4766-VI "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка", яким також доповнено частину першу статті 57 СК України про те, що земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 14 від 26.10.2012 спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_1 безоплатно у власність, тобто була набута останнім у власність внаслідок приватизації, тому з огляду на наведені положення СК України не є спільною сумісною власністю подружжя, а належить відповідачу на праві особистої приватної власності.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в пункті 18-20 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2014 року № 7, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земелтьній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Отже, оскільки спірна земельна ділянка набута відповідачем у власність хоча і в період шлюбу, але шляхом приватизації, така земельна ділянка є особистою, приватною власністю останнього, а тому як самостійний об`єкт не підлягає поділу між подружжям.

Водночас суд може виділити у власність особі, яка не є власникмом земельної ділянки, частину земельної ділянки у разі поділу (виділу частки) будинку, що розташований на цій земельній ділянці.

Відповідно до частини 1 статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власості, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Втім, предметом розгляду цієї справи не є поділ житлового будинку, належного подружжю, оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 зі надвірними спорудами, розташованого на спірній земельній ділянці, наразі не існує, оскільки будинок був знесений сторонами у справі.

ОСОБА_2 в уточненому позові просила поділити фундамент під житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та визнати права власності на Ѕ їх частину, проте в задоволенні цих пазовних втмог ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки вони не є самостійними нерухомими речами у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об`єкти визнаватись не може, та в цій частині ОСОБА_2 судове рішення не оскаржувала.

При цьому, у позові ОСОБА_2 не заявляла вимог про поділ певного майна, як об`єкта незавершенного будівництва, не надавала доказів, які б вказували на наявність законних підстав для будівництва нового будинку.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що об`єкта спільної сумісної власності житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на спірній земельній ділянці, що належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 , наразі не існує, наведений будинок було знесено, а тому земельна ділянка як самостійнй об`єкт не підлягає поділу між подружжям, оскільки не є спільним майном подружжя.

Висновки суду першої інстанції, що не визнання за ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку призведе до позбавлення позивача житла є безпіставними та не заслуговують на увагу, оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 , було знесено сторонами у справі за взаємною згодою.

Крім, того, позивач ОСОБА_2 забезпечена житлом та є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а також власником садового будинку АДРЕСА_3 , садівничого товариства «Мотор Січ», що підтверджується копією відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( т. 2 а.с. 7-9).

При вирішенні цього спору суд першої інстанції належним чином не оцінив подані сторонами докази у їх сукупності; не урахував положення цивільного законодавства, якими урегульовані спірні правовідносини; не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин; не сприявши при цьому всебічному й повному з`ясуванню дійсних обставин справи, що мають юридичне значення для її вирішення, прийшов до помилкового висновку, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає поділу в рівних частках, визнавши за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину земельної ділянки розташованої за адресою:

АДРЕСА_1 .

З огляду на зазначене рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до пункту в) пункту 4 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно п.п. 1, 2 часини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та скасовує судове рішення в частині задоволених позовних вимог та відмовляє в задоволенні позову, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1362, 60 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 13 грудня 2021 року у цій справі в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя земельної ділянки площею 0,1073 га, кадастровий номер :04:001:0056, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1073 га, кадастровий номер :04:001:0056, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

В іншій частині рішеня суду не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1362,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 30 червня 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.