Ухвала

28 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 294/404/15-ц

провадження № 61-19883св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - прокурор Чуднівського району в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (правонаступниками якої є: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ),

відповідач - ОСОБА_10 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_10 на постанову Житомирського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2015 року прокурор Чуднівського району в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_10 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та скасування їх державної реєстрації.

Позов обґрунтовувався тим, що розпорядженням голови Чуднівської районної державної адміністрації від 06 квітня 2005 року № 180 погоджено проєкт землеустрою з організації території земельних часток (паїв) реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Карпівці» Карповецької сільської ради (далі - КСП «Карпівці»), яким передбачено, що розпаюванню підлягає 3 025,45 га, з яких: 2 620,66 га - рілля, 172,60 га - пасовища, 73,11 га -сіножаті, багаторічні насадження - 42,70 га, 116,38 га - рілля під шпалерою для вирощування хмелю. Зазначеним розпорядженням визначено розмір земельної частки (паю), який складав для багаторічних насаджень 0,03 га, ріллі під шпалерою - 0,09 га. Виходячи із необхідності ефективного використання багаторічних насаджень (хмільників) та ріллі під шпалерою для вирощування хмелю їх залишено у спільному використанні всіх 1254 власників земельних часток (паїв).

Розпорядженням голови Чуднівської районної державної адміністрації від 11 квітня 2005 року № 188 затверджена проектно-технічна документація з організації території земельних часток (паїв) з виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам за рахунок земель колективної власності реформованого КСП «Карпівці».

На підставі зазначених актів, розробленої технічної документації розпорядженням голови Чуднівської районної державної адміністрації від 21 липня 2008 року № 317 надано згоду громадянці ОСОБА_10 на складання державного акта на право спільної сумісної власності. Це розпорядження стало підставою для отримання ОСОБА_10 05 та 08 серпня 2008 року семи державних актів на право власності на земельну ділянку: серії ЯД № 561665, площею 10,9596 га; серії ЯД № 561667, площею 34,0899 га; серії ЯД № 561666, площею 4,7050 га; серії ЯД № 561661, площею 16,8104 га; серії ЯД № 561664, площею 48,1542 га; серії ЯД № 561662, площею 17,5941 га; серії ЯД № 561663, площею 21,7245 га, разом передано на праві власності земельну ділянку загальною площею 154,0377 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Карповецької сільської ради Чуднівського району.

Прокурор зазначив, що отримання ОСОБА_10 наведених державних актів на право власності не земельні ділянки відбулося з порушенням вимог земельного законодавства України.

На переконання прокурора, розпорядження голови Чуднівської районної державної адміністрації від 21 липня 2008 року № 317, яким надано згоду ОСОБА_10 на оформлення державних актів на право власності на оспорювані земельні ділянки, видано на підставі підробленого протоколу зборів співвласників земельних та майнових паїв КСП «Карпівці» від 18 червня 2008 року, що встановлено постановою Чуднівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2009 року. За результатами розгляду протесту прокурора Чуднівського району від 25 травня 2009 року № 350 розпорядження голови Чуднівської районної державної адміністрації від 15 травня 2009 року № 213 воно визнано таким, що втратило чинність.

З огляду на викладене прокурор Чуднівського району просив:

- визнати недійсним виданий 05 серпня 2008 року Чуднівською районною державною адміністрацією ОСОБА_10 як уповноваженій особі від співвласників земельних ділянок державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 10,9596 га, серії ЯД № 561665;

- визнати недійсними видані 08 серпня 2008 року Чуднівською районною державною адміністрацією ОСОБА_10. як уповноваженій особі від співвласників земельних ділянок державні акти на право власності на земельні ділянки: площею 34,0899 га, серії ЯД № 561667; площею 4,7050 га, серії ЯД № 561666, площею 16,8104 га, серії ЯД № 561661; площею 48,1542 га, серії ЯД № 561664; площею 17,5941 га, серії ЯД № 561662; площею 21,7245 га, серії ЯД № 561663;

- скасувати державну реєстрацію виданого 05 серпня 2008 року Чуднівською районною державною адміністрацією ОСОБА_10 як уповноваженій особі від співвласників земельних ділянок державного акта на право власності на земельну ділянку, площею 10,9596 га, серії ЯД № 561665;

- скасувати державну реєстрацію виданих 08 серпня 2008 року Чуднівською районною державною адміністрацією ОСОБА_10. як уповноваженій особі від співвласників земельних ділянок державних актів на право власності на земельні ділянки: площею 34,0899 га, серії ЯД № 561667; площею 4,7050 га, серії ЯД № 561666; площею 16,8104 га, серії ЯД № 561661; площею 48,1542 га, серії ЯД № 561664; площею 17,5941 га, серії ЯД № 561662; площею 21,7245 га, серії ЯД № 561663.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Заочним рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 21 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2015 року, позов задоволено. Визнано видані Чуднівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Чуднівської районної державної адміністрації від 21 липня 2008 року № 317 на ім`я ОСОБА_10 , як уповноваженій особі від співвласників земельних ділянок щодо спільного використання земельної ділянки, загальною площею 154,0377 га, недійсними сім державних актів на право власності на земельну ділянку, зі скасуванням їй державної реєстрації, а саме державні акти: серії ЯД № 561665, виданий 05 серпня 2008 року, яким передано у власність земельну ділянку площею 10,9596 га; серії ЯД № 561667, виданий 08 серпня 2008 року, яким передано у власність земельну ділянку площею 34,0899 га; серії ЯД № 561666, виданий 08 серпня 2008 року, яким передано у власність земельну ділянку, площею 4,7050 га; серії ЯД № 561661, виданий 08 серпня 2008 року, яким передано у власність земельну ділянку площею 16,8104 га; серії ЯД № 561664, виданий 08 серпня 2008 року, яким передано у власність земельну ділянку, площею 48,1542 га; серії ЯД № 561662, виданий 08 серпня 2008 року, яким передано у власність земельну ділянку, площею 17,5941 га; ЯД № 561663, виданий 08 серпня 2008 року, яким передано у власність земельну ділянку, площею 21,7245 га. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що співвласники земельних паїв реформованого КСП «Карпівці» не уповноважували ОСОБА_10 на отримання державних актів на право спільної часткової власності на наведені земельні ділянки, а тому з урахуванням вимог статей 9, 12 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» позовні вимоги є обґрунтованими.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_10 задоволено, а заочне рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 21 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції виходив із того, що судами попередніх інстанції не надано належної оцінки та належним чином не з`ясовано правомірність видачі спірних державних актів залежно від законності розпорядження, на підставі якого вони були видані, оскільки розпорядженням голови Чуднівської районної державної адміністрації Житомирської області від 11 жовтня 2011 року № 474 визнано таким, що втратило чинність, розпорядження голови районної державної адміністрації від 15 травня 2009 року № 213, а розпорядження від 21 липня 2008 року № 317 «Про надання згоди на складення державного акта на право власності (хмелеплантації) на території Карповецької сільської ради» визнано чинним, не з`ясувавши даних обставин суди дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи це судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_7 , яка працювала головним бухгалтером СТОВ «Спілка хмелярів та пивоварів», підробила протокол зборів співвласників земельних та майнових паїв від 18 червня 2008 року щодо надання ОСОБА_10 дозволу на оформлення оспорюваних державних актів на землю, що підтверджується постановою Чуднівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2009 року, то ОСОБА_10 не мала законних повноважень від співвласників паїв реформованого КСП «Карпівці» на оформлення зазначених документів.

Додатково суд першої інстанції врахував, що розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 14 грудня 2018 року № 497 «Про скасування розпорядження голови Чуднівської райдержадміністрації від 21 липня 2008 року № 317» скасовано розпорядження голови Чуднівської райдержадміністрації від 21 липня 2008 року № 317 «Про надання згоди на складання державного акта на право власності на землі спільної сумісної власності (хмелеплантації) на території Карповецької сільської ради» (зі змінами) як таке, що суперечить Конституції України та законам України. Отже, втратило свою чинність і розпорядження голови Чуднівської райдержадміністрації від 11 жовтня 2011 року № 474, яке приймалось з метою врегулювання чинності розпорядження голови Чуднівської райдержадміністрації від 21 липня 2008 року № 317.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора та наявність підстав для визнання оспорюваних державних актів на землю недійсними і скасування державної реєстрації права власності на них.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки прокурору Чуднівського району було відомо про оскаржувані державні акти ще в 2009 році, із цим позовом він звернувся лише у березні 2015 року, тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідача.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , заступника керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області задоволено. Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено повністю. Визнано недійсним виданий 05 серпня 2008 року Чуднівською районною державною адміністрацією ОСОБА_10 як уповноваженій особі від співвласників земельних ділянок державний акт на право власності на земельну ділянку площею 10,9596 га, серії ЯД № 561665. Визнано недійсними видані 08 серпня 2008 року Чуднівською районною державною адміністрацією ОСОБА_10 як уповноваженій особі від співвласників земельних ділянок державні акти на право власності на земельні ділянки: площею 34,0899 га, серії ЯД № 561667; площею 4,7050 га, серії ЯД № 561666; площею 16,8104 га, серії ЯД № 561661; площею 48,1542 га; серії ЯД № 561664; площею 17,5941 га, серії ЯД № 561662; площею 21,7245 га, серії ЯД № 561663. Скасовано державну реєстрацію виданого 05 серпня 2008 року Чуднівською районною державною адміністрацією ОСОБА_10 як уповноваженій особі від співвласників земельних ділянок державного акта на право власності на земельну ділянку, площею 10,9596 га, серії ЯД № 561665. Скасовано державну реєстрацію виданих 08 серпня 2008 року Чуднівською районною державною адміністрацією ОСОБА_10 як уповноваженій особі від співвласників земельних ділянок державних актів на право власності на земельні ділянки: площею 34,0899 га, серії ЯД № 561667; площею 4,7050 га, серії ЯД № 561666; площею 16,8104 га, серії ЯД № 561661; площею 48,1542 га, серії ЯД № 561664; площею 17,5941 га, серії ЯД № 561662; площею 21,7245 га, серії ЯД № 561663. Стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_2 2 557,80 грн судового збору, на користь ОСОБА_1 2 557,80 грн судового збору, на користь Житомирської обласної прокуратури 2 557,80 грн судового збору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позову та зазначив про те, що відлік позовної давності у цій справі має проводитись судом з моменту, коли особи, в інтересах яких прокурор звернувся до суду із позовом, довідалися або могли довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не з моменту, коли про порушення дізнався чи міг дізнатися прокурор.

Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 могла дізнатись про існування оспорюваних державних актів (і як наслідок про порушення своїх прав) під час розгляду цивільної справи № 2-292/10, тобто у 2010 році, хоча й могла не бути у судовому засіданні під час огляду цих актів. Проте зазначена обставина не має вирішального значення, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, коли іншим позивачам за позовом у цій справі, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стало відомо про існування державних актів, серії ЯД 67, виданих на ім`я ОСОБА_10 саме як на уповноважену особу. Отже, звернувшись до суду з позовом в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у березні 2015 року, прокурор діяв в межах позовної давності, встановленої статтею 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи

У грудні 2021 року ОСОБА_10 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року, в якій, з урахуванням уточнень, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судового рішення апеляційного суду заявник зазначає пункт 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) - неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм статті 4 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) та відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми, з урахуванням обставин цієї справи.

Після усунення недоліків касаційної скарги ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України та витребувано матеріали справи.

Касаційна скарга ОСОБА_10 мотивована тим, що апеляційний суд:

- помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції;

- прийняв до розгляду апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , заступника керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області та здійснив розгляд таких скарг, незважаючи на те, що вони містили зовсім інші правові підстави ніж вказані у позовній заяві прокурора;

- не надав належної оцінки тому факту, що прокурору про наявність спірних державних актів було відомо ще у 2009 році, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні;

- безпідставно відхилив заперечення відповідача на те, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було відомо про порушення їх прав і про це вони дізнались лише 03 березня 2015 року;

- був упередженим до відповідача, оскільки не направляв на її адресу копії апеляційних скарг та судові повістки, в судовому засіданні перебивав та зупиняв її на півслові, в судових дебатах взагалі не дав можливості належним чином виступити та обґрунтувати власну позицію, дуже вибірково підійшов до письмового виступу, який відповідач просила приєднати до матеріалів справи;

- не надав належну оцінку тому, що державні акти направо власності на земельну ділянку видані ОСОБА_10 як уповноваженій особі від співвласників земельних ділянок;

- безпідставно проігнорував те, що на підставі оскаржуваних державних актів було укладено договори оренди земельних ділянок під хмелешпалерою на площу 154,0377 га зі СТОВ «Спілка хмелярів та пивоварів» строком на 10 років до 19 грудня 2018 року, які належним чином зареєстровані, за якими сплачувалась орендна плата усім 1254 співвласникам вказаних земельних ділянок (паїв);

- не врахував, що висновків викладених у судових рішеннях у справах № 2-292/10 та № 2-297/2011, щодо законності оскаржуваних державних актів на землю, які видані ОСОБА_10 як уповноваженій особі від 1254 співвласників земельних ділянок;

- не звернув увагу на те, що розпорядження Чуднівською районної державної адміністрації від 21 липня 2008 року № 317 є правовим актом одноразового застосування, яке виконується одноразово та після його виконання втрачає законну силу, а тому не може бути у подальшому скасоване державною адміністрацією, та на проігнорував висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 березня 2012 року у справі № 21-423а11;

- не врахував, що наразі не скасовані та дійсні рішення Карповецької сільської ради та розпорядження Чуднівської районної державної адміністрації щодо виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою (інвентарний номер ХVI-23-89 від 31 березня 2008 року);

- не надав оцінки доводам відповідача про те, що наявні інші протоколи загальних зборів з 2004 року (15 жовтня 2004 року, 10 липня 2006 року), якими ОСОБА_10 неодноразово обиралась уповноваженою особою від співвласників земельних паїв реформованого КСП «Карпівці» для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, а також про те, що для проведення загальних зборів співвласників оформлялись посвідчені Карповецькою сільською радою Чуднівського району Житомирської області довіреності та в архівах вказаної сільської ради наявні докази оплати держмита за таке оформлення.

04 квітня 2022 року представник ОСОБА_5 - Андрушко І. П. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження, яке обґрунтував тим, що оскільки стаття 4 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не була ні підставою позову прокурора, ні підставою для задоволення позову у цій справі, то відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми не може бути підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

17 травня 2022 року представник ОСОБА_5 - Андрушко І. П. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Судувідзив на касаційну скаргу ОСОБА_10 , у якому заявник повторно просить закрити касаційне провадження у справі, а також, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Також у відзиві заявник виклав клопотання про поновлення йому строку для подання відзиву та зазначив, що копію ухвали Верховного Суду від 14 лютого 2022 року про відкриття касаційного провадження та касаційну скаргу ОСОБА_10 з додатками ані позивач ОСОБА_5 , ані його представник адвокат Андрушко І. П. не отримували. Ознайомитись з текстом касаційної скарги представник ОСОБА_5 - Андрушко І. П. зміг лише 14 травня 2022 року після надання йому Верховним Судом доступу до матеріалів справи 294/404/15-ц в системі «Електронний суд».

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Перевіривши доводи клопотання представника ОСОБА_5 - Андрушка І. П. , Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки строк на подання відзиву на касаційну скаргу пропущено заявником з поважних причин, то він підлягає продовженню.

26 травня 2022 року ОСОБА_10 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду відповідь на відзив представника ОСОБА_5 - Андрушка І. П. , в якій заявник висловила незгоду з аргументами, зазначеними у відзиві, та просить відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про закриття касаційного провадження, задовольнити її касаційну скаргу та скасувати в повному обсязі постанову Житомирського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року.

03 червня 2022 року ОСОБА_9 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_10 , в якому, посилаючись на безпідставність касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - залишити без змін, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Також у відзиві заявник виклав клопотання про поновлення йому строку для подання цього відзиву та зазначив про те, що копію ухвали Верховного Суду від 14 лютого 2022 рокупро відкриття касаційного провадження та касаційну скаргу ОСОБА_10 з додатками отримано лише 28 травня 2022 року, що підтверджується відомостями із сайту у АТ «Укрпошта» за номером поштового відправлення № 648.

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2022 року визначено строк для подання відзиву 10 днів з моменту отримання цієї ухвали, заявник отримала копію ухвали суду та касаційну скаргу ОСОБА_10 з додатками лише 28 травня 2022 року, а подала відзив на касаційну скаргу до відділення поштового зв`язку 03 червня 2022 року, то строк на подання відзиву заявником не пропущено і питання про його продовження не підлягає розгляду судом.

Також 03 червня 2022 року ОСОБА_9 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження, яке обґрунтувала тим, що оскільки стаття 4 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не була ні підставою позову прокурора, ні підставою для задоволення позову у цій справі, то відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми не може бути підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

28 червня 2022 року до Верховного Суд від ОСОБА_10 надійшли заперечення на клопотання представника ОСОБА_5 - Андрушка І. П. про закриття касаційного провадження, яке обґрунтоване тим, що в касаційній скарзі ОСОБА_10 зокрема йде мова про незастосування апеляційним судом норм статті 4 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» при вирішенні спору з огляду на фактичні обставини справи, тому відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норм у подібних правовідносинах стало обґрунтованою підставою для відкриття касаційного провадження.

Матеріали справи надійшли до суду касаційної інстанції у травні 2022 року.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, вивчивши зміст касаційної скарги ОСОБА_10 , проаналізувавши доводи клопотань ОСОБА_9 і представника ОСОБА_5 - Андрушка І. П. про закриття касаційного провадження та заперечення заявника касаційної скарги на них, Верховний Суд дійшов висновку про те, що наявність наведеної у скарзі ОСОБА_10 підстави касаційного оскарження, передбаченої у пункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України, не була підтверджена після відкриття касаційного провадження, а тому касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядження голови Чуднівської районної державної адміністрації № 317 від 21 липня 2008 року, яким надано згоду громадянці ОСОБА_10 на оформлення державних актів на право власності на оспорюванні земельні ділянки, видано на підставі Протоколу зборів співвласників земельних та майнових паїв від 18 червня 2008 року, що відбулися в с. Карпівці Чуднівського району Житомирської області.

Зазначене розпорядження стало підставою для отримання ОСОБА_10 як фізичною особою 7 державних актів серії ЯД № 67 від 05 та 08 серпня 2008 року на право власності на земельні ділянки площею 154,0377 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Карповецької сільської ради Чуднівського району Житомирської області.

26 травня 2009 року ОСОБА_10 звернулася до Державного підприємства ДП «Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі - ДП «Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою») із вимогою усунути недоліки державних актів, зазначивши у них, що вони видані ОСОБА_10 як уповноваженій особі.

03 червня 2009 року ДП «Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» повідомило ОСОБА_10 як директора СТОВ «Спілка хмелярів та пивоварів» про те, що недоліки усунуті, а оригінали державних актів в кількості 7 штук повернуті.

За результатами розгляду листа ОСОБА_10 ДП «Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» вніс зміни до державних актів в частині найменування власника. Так, відповідно до змін, державні акти на право власності на земельну ділянку видані ОСОБА_10 як уповноваженій особі від співвласників земельних ділянок. При цьому серії та номери державних актів не змінилися.

Також встановлено, що згідно з постановою Чуднівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2009 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною першої статті 364, частиною першою статті 366 КК України у зв`язку з амністією на підставі статті 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року, було встановлено, що ця особа, яка працюючи на той час головним бухгалтером СТОВ «Спілка хмелярів та пивоварів», підробила протокол зборів співвласників земельних та майнових паїв від 18 червня 2008 року щодо надання ОСОБА_10 дозволу на оформлення вказаних вище державних актів, а, отже, ОСОБА_10 не мала законних повноважень від співвласників паїв на оформлення вказаних документів, що дає підстави для їх визнання недійсними та скасування державної реєстрації права власності на них.

У травні 2010 року прокурор Чуднівського району Житомирської області звернувся до суду в інтересах громадян з позовом до ОСОБА_10 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача - Управління з контролю за використанням та охороною земель у Житомирській області, Чуднівська районна державна адміністрація Житомирської області, Чуднівський районний відділ Житомирської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, в якому просив визнати незаконними 7 державних актів на право власності на земельну ділянку загальною площею 154,0377 га, яка передана у власність відповідача ОСОБА_10 , скасувати їх державну реєстрацію та накласти арешт на вказані земельні ділянки.

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2010 року у справі № 2-292/10 позов прокурора задоволено частково. Визнано державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯД №67 на ім`я ОСОБА_10 як фізичної особи такими, що видані з порушенням діючого законодавства. Надані відповідачкою 7 державних актів на право власності на земельну ділянку, видані на ім`я ОСОБА_10 - уповноваженій особі від 1254 громадян співвласників земельних ділянок с. Карпівці Чуднівського району Житомирської області, визнано такими, що видані та зареєстровані у відповідності до діючого законодавства (законними).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 24 березня 2011 року у справі № 2-292/10 вищевказане рішення районного суду в частині визнання такими, що надані та зареєстровані у відповідності до діючого законодавства, 7 державних актів на право власності на земельну ділянку, які видані на ім`я ОСОБА_10 як уповноваженій особі від 1254 громадян співвласників земельних ділянок с. Карпівці Чуднівського району серії ЯД № 561661 площею 16,8104 га, серії № 5616262 площею 17,5941 га, ЯД № 561663 площею 21,7245 га, серії ЯД № 561664 площею 48,1542 га, ЯД № 561665 площею 10,9596 га, ЯД № 561666 площею 4,7050 га, ЯД № 561667 площею 34,0899 га скасовано. Визнано державну реєстрацію 7 державних актів на право власності на земельну ділянку, які видані на ім`я ОСОБА_10 , як фізичної особи: серії ЯД № 561661 площею 16,8104 га, серії № 5616262 площею 17,5941 га, ЯД № 561663 площею 21,7245 га, серії ЯД № 561664 площею 48,1542 га, ЯД № 561665 площею 10,9596 га, ЯД № 561666 площею 4,7050 га, ЯД № 561667 площею 34,0899га - недійсною. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19 травня 2011 року у справі № 2-292/10 роз`яснено рішення Апеляційного суду Житомирської області від 24 березня 2011 року, зокрема зазначено, що законність видачі та реєстрації 7 державних актів на право власності на земельну ділянку, які видані на ім`я ОСОБА_10 , як уповноваженій особі від 1254 громадян співвласників земельних ділянок с. Карпівці Чуднівського району Житомирської області, серії ЯД № 561661 площею 16,8104 га, серії ЯД № 5616262 площею 17,5941 га, серії ЯД № 561663 площею 21,7245 га, серії ЯД № 561664 площею 48,1542 га, серії ЯД № 561665 площею 10,9596 га, серії ЯД № 561666 площею 4,7050 га, серії ЯД № 561667 площею 34,0899 га апеляційним судом не переглядалась з тих підстав, що такі вимоги позивачем не заявлялися. На час перегляду рішення Чуднівського районного суду Житомирської області 24 березня 2011 року, ці державні акти були чинними.

Надалі 22 квітня 2011 року рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області у справі № 2-297/2011 за позовом ОСОБА_10 до Державного підприємства «Житомирський науково-дослідний інститут землеустрою», відділу Держкомзему у Чуднівському районі Житомирської області про визнання державних актів на право власності на землю дійсними (законними) та заборону відділу Держкомзему у Чуднівському районі Житомирської області вчиняти дії щодо скасування державної реєстрації державних актів на право власності на землю та договорів оренди землі відмовлено за безпідставністю. Визнано державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯД № 561661 площею 16,8104 га, серії ЯД № 561662 площею 17,5941га, серії ЯД №561663 площею 21,7245 га, серії ЯД № 561664 площею 48,1542 га, ЯД № 561665 площею 10,9596га, серії ЯД № 561666 площею 4,7050 га, серії ЯД № 561667 площею 34,0899 га, видані на ОСОБА_10 як уповноважену особу від 1254 співвласників земельних ділянок законними. Заборонено відділу Держкомзему у Чуднівському районі вчинити дії щодо скасування державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯД № 561661 площею 16,8104 га, серії ЯД № 561662 площею 17,5941 га, серії ЯД № 561663 площею 21,7245 га, серії ЯД № 561664 площею 48,1542 га, серії ЯД № 561665 площею 10,9596га, серії ЯД № 561666 площею 4,7050 га, серії ЯД № 561667 площею 34,0899 га, видані на ОСОБА_10 як уповноважену особу від 1254 співвласників земельних ділянок та договорів оренди землі, укладених 18 грудня 2008 року із СТОВ «Спілка хмелярів та пивоварів» на десять років.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22 березня 2012 року рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2011 року у справі № 2-297/2011 скасовано та постановлено нове рішенням, яким в задоволенні позову ОСОБА_10 відмовлено.

Також судами встановлено, що розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 14 грудня 2018 року № 497 «Про скасування розпорядження голови Чуднівської райдержадміністрації від 21 липня 2008 року № 317» скасовано розпорядження голови Чуднівської районної державної адміністрації від 21 липня 2008 року № 317 «Про надання згоди на складання державного акта на право власності на землі спільної сумісної власності (хмелеплантації) на території Карповецької сільської ради» (зі змінами) як таке, що суперечить Конституції України та законам України. В зв`язку з чим втратило свою чинність і розпорядження голови Чуднівської районної державної адміністрації від 11 жовтня 2011 року № 474, яке приймалось з метою врегулювання чинності розпорядження голови Чуднівської райдержадміністрації від 21 липня 2008 року № 317.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині першій та пунктах 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України в чинній редакції передбачено, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року в справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20).

Підставою позову прокурора Чуднівського району в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_10 у цій справі є факт незаконності оформлення на ім`я ОСОБА_10 державних актів на право спільної часткової власності на земельні ділянки (паї) реформованого КСП «Капівці», фактичне користування і розпорядження останніми без волі співвласників, з огляду на встановлені постановою Чуднівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2009 року у справі № 4-25/09 обставини і прийняте головою Чуднівської районної державної адміністрації розпорядження від 15 травня 2009 року № 213, яким визнано таким, що втратило чинність розпорядження голови Чуднівської районної державної адміністрації від 21 липня 2008 року № 317 «Про надання згоди на складання державного акта на право власності на землі спільної сумісної власності (хмелеплантації) на території Карповецької сільської ради».

Апеляційний суд, вирішуючи спір між сторонами справи та ухвалюючи оскаржуване судове рішення, як правову підставу для задоволення вимог позову визначив частину першу статті 3, статтю 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та статі 86, 87 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин).

Натомість, стаття 4 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не була ні підставою позову прокурора Чуднівського району в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ні правовою підставою для задоволення його позову апеляційним судом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі ОСОБА_10 зазначила неправильне застосування судом апеляційної інстанції статті 4 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, з урахуванням обставин цієї справи (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Зміст підстави оскарження судового рішення апеляційного суду у справі, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.

Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі зазначеної норми права крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи (подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 910/18531/19 та від 21 липня 2022 року у справі № 219/7768/19).

Натомість ОСОБА_10 не навела достатніх мотивів того, що до спірних правовідносин, з урахуванням підстав позову (фактичних), підлягає застосуванню стаття 4 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

А без належного обґрунтування неправильного застосування статті 4 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» або необхідності застосування такої правової норми для вирішення цього спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи, не можна говорити про наявність підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, посилання заявника на відсутність висновку Верховного Суду щодо правильного застосування статті 4 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» у подібних правовідносинах не знайшли свого підтвердження.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не надав належної оцінки тому факту, що прокурору про наявність спірних державних актів було відомо ще у 2009 році, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та частиною третьою статті 45 ЦПК України (в редакції на момент звернення прокурора із цим позовом) було передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Отже, вирішуючи питання про застосування позовної давності до позовних вимог у цій справі, апеляційний суд правильно виходив із того, коли позивачі дізналися про порушення їх прав, а не коли про це дізнався прокурор Чуднівського району, який представляв їх інтереси.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , заступника керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області містили зовсім інші правові підстави, ніж вказані у позовній заяві прокурора, не відповідають дійсності, оскільки правові підстави позову та апеляційних скарг по суті є однаковими.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно відхилив заперечення відповідача на те, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було відомо про порушення їх прав і про це вони дізнались лише 03 березня 2015 року, Верховний Суд відхиляє, оскільки відповідно до змісту оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд відхилив зазначені заперечення відповідача у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Аргументи касаційної скарги про те, що розпорядження Чуднівською районної державної адміністрації від 21 липня 2008 року № 317 є правовим актом одноразового застосування, яке виконується одноразово та після його виконання втрачає законну силу, а тому не може бути у подальшому скасоване державною адміністрацією, зводяться до суб`єктивного тлумачення заявником чинного законодавства України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною восьмою статті 118 Конституції України рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції та законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно до закону скасовані Президентом України або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.

Відповідно до частин першої та третьої статті 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Отже скасування розпорядження голови Чуднівської районної державної адміністрації від 21 липня 2008 року № 317 «Про надання згоди на складання державного акта на право власності на землі спільної сумісної власності (хмелеплантації) на території Карповецької сільської ради» (зі змінами), яке суперечило Конституції України та законам України, розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 14 грудня 2018 року № 497, як органом вищого рівня, є цілком обґрунтованим.

Висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 березня 2012 року у справі № 21-423а11 щодо оскарження розпорядження голови місцевої адміністрації ухвалені за обставин справи, які є відмінними від тих які встановлені у процесі розгляду справи, яка переглядається, а тому не підлягали до врахування апеляційним судом у цій справі.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що на підставі оскаржуваних державних актів було укладено договори оренди земельних ділянок під хмелешпалерою на площу 154,0377 га зі СТОВ «Спілка хмелярів та пивоварів» строком на 10 років до 19 грудня 2018 року, які належним чином зареєстровані, за якими сплачувалась орендна плата усім 1254 співвласникам вказаних земельних ділянок (паїв), Верховний Суд відхиляє, оскільки в силу повноважень визначених частиною першою статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд був упередженим до відповідача, оскільки не направляв на її адресу копії апеляційних скарг та судові повістки, в судовому засіданні перебивав та зупиняв її на півслові, в судових дебатах взагалі не дав можливості належним чином виступити та обґрунтувати власну позицію, дуже вибірково підійшов до письмового виступу, який відповідач просила приєднати до матеріалів справи, Верховний Суд також відхиляє з огляду на таке.

Так, відповідно до матеріалів справи, Житомирський апеляційний суд дійсно не направляв відповідачу ОСОБА_10 та іншим учасникам справи засобами поштового зв`язку на їх поштову адресу копій апеляційних скарг, судових повісток та іншої кореспонденції, у зв`язку з відсутністю державного фінансування судової установи з 29 квітня 2021 року (т. 6 а. с. 44), однак здійснював інформування цих учасників справи про дати судових засідань у справі шляхом смс-розсилки на номери їх мобільних телефонів (т. 6 а. с. 48-51) та шляхом направлення листів на їх електронну пошту.

Аналіз змісту протоколу судового засідання Житомирського апеляційного суду, яке відбулось 16 вересня 2021 року (т. 6 а. с. 100-101), розписок ОСОБА_10 від 16 вересня 2021 року (т. 6 а. с. 100-101, 106) свідчать про те, що ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_11 були присутні на судовому засіданні апеляційного суду 16 вересня 2021 року, отримали копію ухвали суду про відкриття провадження у справі від 04 серпня 2021 року та копії апеляційних скарг і були повідомлені про дату, час та місце наступного судового засідання по справі (28 вересня 2021 року о 14.00).

Також 16 вересня 2021 року представник ОСОБА_10 - ОСОБА_11 подав Житомирського апеляційного суду відзив на апеляційні скарги заступника керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області та представника ОСОБА_3 - Андрушка І. П. , в якій заперечив щодо доводів апеляційних скарг та просив рішення Любарського районного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року залишити без змін (т. 6 а. с. 116 - 120).

Відповідно до протоколу судового засідання Житомирського апеляційного суду, яке відбулось 28 вересня 2021 року (т. 6 а. с. 152-159), ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_11 були присутні на судовому засіданні апеляційного суду 28 вересня 2021 року, давали пояснення та коментарі.

Звукозапис судового засідання Житомирського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року, який наявний у матеріалах справи (т. 6, носій № 2361), свідчить про те, що головуючий суддя (за сприянням інших учасників колегії), відповідно до статті 214 ЦПК України, лише керувала ходом судового засідання, забезпечувала додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовувала судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи; вживала необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку. Жодних упереджених дій щодо відповідача чи її представника не вчиняла.

Житомирський апеляційний суд врахував письмові пояснення ОСОБА_10 (текст виступу), надав їм належну оцінку та приєднав до матеріалів справи (т. 6 а. с. 121 - 151).

Отже, доводи заявника про упереджене ставлення до неї з боку апеляційного суду є цілком необґрунтованими та відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційного суду.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував висновків викладених у судових рішеннях у справах № 2-292/10 та № 2-297/2011 є безпідставними, оскільки зміст оскаржуваного судового рішення апеляційного суду свідчить про протилежне.

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не надав оцінки всім доводам відповідача, Верховний Суд відхиляє, оскільки, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Інші наведені у касаційній скарзі доводине спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції.

Отже доводи касаційної скаргине дають підстав для висновку, що апеляційний суд допустив неправильне тлумачення норм матеріального чи процесуального права, застосував закон, який не підлягав застосуванню чи не застосував закон, який підлягав застосуванню, зокрема статтю 4 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням наведеного, оскількинаявність наведеної у скарзі ОСОБА_10 підстави касаційного оскарження, передбаченої у пункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України, не знайшло свого підтвердження після відкриття касаційного провадження у цій справі, тому клопотання представника ОСОБА_5 - Андрушка І. П. та ОСОБА_9 про закриття касаційного провадження підлягають задоволенню, а касаційне провадження підлягає закриттю.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення апеляційного суду, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтями 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_5 - Андрушка Ігоря Петровича та ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження задовольнити.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_10 на постанову Житомирського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у справі за позовом Чуднівської окружної прокуратури в інтересах ОСОБА_3 (правонаступники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та скасування їх державної реєстрації закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний
О. В. Ступак