ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6644/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

розглянувши у підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 . В спірній квартирі, крім позивача, зареєстровані його онуки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Відповідачі в зазначеній квартирі ніколи не проживали та не з`являлись, особистих речей в квартирі не мають, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31.10.2022 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Позивач в підготовче засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в підготовче засідання не прибула,про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином.

ОСОБА_2 , діючи як законний представник неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 направила до суду нотаріально засвідченні заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в яких вони визнають позов та надають згоду на зняття їх з зареєстрованого місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 є позивач, ОСОБА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12.07.1994 р., видане згідно з наказом №5966 від 06.07.1994 р. (а.с.15) та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.08.2006 р. (а.с.16)

Як вбачається із відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 24.10.2022 р., в спірній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як зазначає позивач, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є його онуками.

В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідачі ніколи не проживали в спірній квартирі.

В матеріалах справи містяться нотаріально засвідченні заявиОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які надійшли від їх законного представника, матері ОСОБА_2 . Відповідно до вказаних заяв вони визнають позов та надають згоду на зняття їх із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Підтверджують, що визнання їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняття їх із зареєстрованого місця проживання в Україні, не суперечитиме їх інтересам. Даною квартирою не користуються та не мають такого наміру.

Крім того з даних заяв вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 народилися в місті Мадрид, Королівство Іспанія. Від самого народження вони мають постійне місце проживання в Королівстві Іспанія, де знаходиться центр їх життєвих інтересів. В Королівстві Іспанія мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, відповідачі, будучи зареєстрованими у квартирі, співвласником якої на даний час, порушують його права та законні інтереси, як співвласника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира (стст.379, 382 ЦК).

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Встановлено, що позивач єспіввласником квартири. НеповнолітніОСОБА_3 , ОСОБА_4 досягли чотирнадцяти років, ніколи не проживали у спірній квартирі. Реєстрація відповідачів у квартирі, співвласником якої є позивач, завдає перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власним майном. Перешкод у користуванні житлом відповідачам не чинились.

Встановлено, що відповідачі не мають намір проживати за зареєстрованим місцем проживання, не заперечують проти визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою, позовні вимоги визнають.

Відповідно до ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ППВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи те, що відповідачі визнали позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77-83, 89, 95, 141, 265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати неповнолітніх ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про РНОКПП відсутні), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про РНОКПП відсутні), такими, що втратили право користування житловим приміщенням - кварти АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про РНОКПП відсутні), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про РНОКПП відсутні) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 992 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА