ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1302/21Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/817/498/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Романська К.М.

сторін:

апелянта - ОСОБА_1 ,

представника апелянта - ОСОБА_2 ,

позивача за первісним позовом - ОСОБА_3 ,

представника позивача за первісним позовом - ОСОБА_4 ,

розглянувши в режимі відеоконференції цивільну справу № 601/1302/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 березня 2022 року (ухвалене суддею Мочальською В.М., повний текст якого складено 25 березня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Кременецької міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Кременецької міської ради про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Кременецької міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що з 01 червня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають четверо дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області 25 січня 2018 року. Після розірвання шлюбу відповідачка проживала разом з позивачем і дітьми по АДРЕСА_1 . Осінню 2019 року відповідачка з двома молодшими дітьми ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покинула сім`ю і почала проживати на орендованих квартирах та будинках у м.Кременець, Збаразькому та Лановецькому районах. Вважає, що відповідачка фактично позбавила його можливості бачитися з молодшими дітьми, брати участь у їх вихованні, спілкуванні, без його згоди змінювала місце проживання дітей. Позивач разом із старшими дітьми ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишились проживати по АДРЕСА_1 та проживають там тепер. Крім того, відповідачка неналежно виконувала свої обов`язки по утриманню та забезпеченню дітей всім необхідним, а тому позивач звертався з цього приводу з скаргою до Тернопільської ОДА. За результатами перевірки з ОСОБА_1 було проведено профілактичну бесіду. Відповідачка не працює, живе за кошти, які виділяються державою на утримання дітей. Вона не займається вихованням дітей, не може належним чином забезпечити їх харчуванням, емоційна, не врівноважена, схильна до фізичних образ по відношенню до дітей. За останні півтора роки жодного разу не прийшла до старших синів. У свою чергу позивач має роботу, самостійний дохід, постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, на його переконання, всі діти повинні проживати разом з ним.

У зв`язку з наведеним просив суд визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із ним як батьком дітей за адресою: АДРЕСА_1 .

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Кременецької міської ради про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування заявлених зустрічних вимог ОСОБА_1 покликалася на те, що вона змушена була покинути своє постійне місце проживання з двома маленькими дітьми, оскільки ОСОБА_3 постійно вчиняв домашнє насильство щодо неї. Двох старших дітей ОСОБА_3 не дозволив взяти з собою та заборонив бачитися з дітьми та брати участь у їх вихованні. На даний час вона доглядає за трирічною донькою ОСОБА_15 , а тому не може працювати. Твердження ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 не врівноважена та схильна до фізичних образ по відношенню до дітей спростовуються листом Тернопільської ОДА від 09 вересня 2020 «Про розгляд звернення щодо неналежного виконання батьківських обов`язків». Натомість ОСОБА_3 двічі притягувався до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Висновок служби у справах дітей Кременецької міської ради «Про визначення місця проживання малолітніх дітей», затверджений рішенням виконавчого комітету від 18 травня 2021 року № 196 є упередженим, оскільки у ньому відсутнє посилання на докази про неналежне виконання з боку матері батьківських обов`язків. Сам факт того, що ОСОБА_1 винаймає житло, не є підставою для визначення місця проживання дітей з батьком. Вважає, що діти мають проживати з нею, оскільки вона має постійне місце проживання, має постійний дохід - соціальну допомогу, а також матеріальну допомогу від батька молодшої доньки ОСОБА_15 .

У зв`язку з наведеним просила суд визначити місце проживання дітей: сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із нею як матір`ю дітей за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 березня 2022 року в задоволені первісного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . В задоволені решти вимог зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови зустрічних позовних вимог, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 ніколи не відмовлялася від своїх старших синів, однак бачитися з ними за їхнім місцем проживання не було можливості, оскільки ОСОБА_3 вчиняв конфлікти та неодноразово застосовував насильство щодо ОСОБА_1 . Вказує, що вона навідувла у школі старших дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , однак останні відмовлялися отримувати падарунки від матері, оскільки боялися батька. Звертає увагу на те, що ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності, а тому останній схильний до насильства. Крім того, щодо ОСОБА_16 відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.126 КК України. На думку апелянта вказані обставини свідчать про те, що старші діти повинні проживати з матір`ю.

У зв`язку з наведеним просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 березня 2022 року в частині відмови зустрічних позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити місце проживання дітей: сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1

23 травня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що ОСОБА_3 з часу окремого проживання сторін не чинив жодних перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми. При цьому ОСОБА_1 не цікавилася старшими дітьми ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник - адвокат Булава М.А. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представник - адвокат Медвідь І.М. проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

31 травня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від начальника Служби у справах дітей Кременецької міської ради - Мельник Г. надійшла заява про розгляд справи без участі та зазначила, що покладається на думку суду.

Апеляційна скарга подана лише в частині зустрічних позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, а тому в іншій частині рішення суду, колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

01 червня 2007 року між сторонами зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2018 року в справі 601/2224/17. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки змінено на « ОСОБА_17 » (а.с. 18).

Від шлюбу сторони мають четверно дітей:

сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

дочку - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 (а.с.10-13).

Неповнолітні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками Жолобівської сільської ради № 595-598 від 29 грудня 2020 року (а.с.14-17).

Сторонами в судовому засіданні суду першої інстанції визнано і не оспорюється факт проживання ОСОБА_1 з осені 2019 року з двома молодшими дітьми ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на орендованих квартирах та будинках у м.Кременець, Збаразькому та Лановецькому районах. ОСОБА_3 разом із старшими дітьми ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишились проживати по АДРЕСА_1 та проживають там тепер.

Відповідно до листа служби у справах дітей Тернопільської ОДА «Про розгляд звернення щодо неналежного виконання батьківських обов`язків № 15/01-02-28 від 09 вересня 2020 року за інформацією, наданою службою у справах дітей Лановецької РДА від 03 вересня 2020 № 174/02-11 станом на 01 вересня 2020 року, ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вживання спиртних напоїв, за вчинення насильства щодо дітей та за неналежне виконання батьківських обов`язків не притягалася, а звернень з приводу жорстокого поводження з малолітніми дітьми ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не надходило. З метою забезпечення права дітей на спілкування з обома батьками працівниками служби у справах дітей Лановецької райдержадміністрації 04 вересня 2020 року було проведено бесіду із матір`ю дітей ОСОБА_3 , в ході якої їй роз`яснено вимоги чинного законодавства стосовно рівності прав та обов`язків батьків відносно дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою та звернуто увагу, що вона не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не завдає шкоди дітям (а.с.19-20).

Відповідно до характеристики, виданої виконкомом Кременецької міської ради 21 травня 2021 року № 35/10-1612-20, ОСОБА_3 за час проживання на території с.Жолоби Кременецького району Тернопільської області характеризується з позитивної сторони. До адміністративної відповідальності не притягувався (а.с.22).

Відповідно до довідки Жолобівської гімназії від 25 березня 2021 року № 01-47/11 ОСОБА_7 , 2008 року народження, навчається у шостому класі та ОСОБА_8 , 2011 року народження, навчається у четвертому класі Жолобівської гімназії (а.с.23).

Відповідно до довідки Жолобівської гімназії від 25 березня 2021 року № 01-47/16 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають в с.Жолоби з батьком ОСОБА_3 . Вихованням дітей та матеріальним забезпеченням займаються - батько, бабуся і дідусь. Мати ОСОБА_1 не займається вихованням дітей та не допомагає матеріально дітям. Школу відвідувала в жовтні 2019 року. Телефонувала класним керівникам в січні 2021 року (а.с.24).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Кременецької міської ради 25 травня 2021 року № 38/10-11/2-2, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані - ОСОБА_3 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 (а.с.25).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Кременецької міської ради 25 травня 2021 року № 31/16/2-2, син ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає без реєстрації з 2011 року по даний час за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Кременецької міської ради 25 травня 2021 року № 40/10-16/2-2, син ОСОБА_3 - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації з 2008 року по даний час за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Кременецької міської ради 25 травня 2021 року № 42/10-16/2-2, згідно запису в погосподарській книзі Жолобівської сільської ради №1 господарство за адресою: АДРЕСА_1 , належало ОСОБА_23 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.28).

Відповідно до висновку ЦНСП КМР оцінки потреб сім`ї від 11 травня 2021 року сім`я ОСОБА_1 потребує надання соціальних послуг - консультування, соціальної профілактики (а.с.29).

Відповідно до акта обстеження умов проживання ОСОБА_3 №48/02-21 від 06 травня 2021 року Служба у справах дітей Кременецької міської ради на підставі заяви ОСОБА_3 провела обстеження умов проживання його сім`ї по АДРЕСА_1 . Умови проживання дітей хороші. В приміщенні чисто, тепло, порядок. Діти охайно одягнені, доглянуті, мають все необхідне для повноцінного проживання і розвитку. В сім`ї доброзичливі, позитивні стосунки. Батько, дід, бабуся дбають про забезпечення, утримання, навчання, розвиток, виховання дітей. Сім`я матеріально забезпечена (а.с.50).

Відповідно до акта обстеження умов проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16 квітня 2021 року Служба у справах дітей Кременецької міської ради на підставі постанови КМУ від 24 вересня 2008 року №866 провела обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 . За цією адресою проживає ОСОБА_1 з трьома малолітніми дітьми. Умови проживання дітей задовільні. Санітарний стан приміщення дотриманий. В квартирі порядок і чистота, але холодно. Забезпечення сім`ї - державні соціальні виплати на дітей. Діти часто не доїдають. Під час обстеження були голодні (а.с.31).

З висновку служби у справах дітей Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконкому Кременецької міської ради від 18 травня 2021 року №196 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_18 з батьком ОСОБА_3 (а.с.35).

З висновку служби у справах дітей Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконкому Кременецької міської ради від 18 жовтня 2021 року №406 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_18 з батьком ОСОБА_3 (а.с.92-94, 97)

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_24 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 . Її батьками є: ОСОБА_25 та ОСОБА_1 .

З довідок, виданих УСЗК Кременецької РДА № 03/1922, № 03/1923 та №03/1924 від 05 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УСЗК Кременецької РДА і отримує допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях та з січня 2021 року по червень 2021 року отримала 15300 гривень, отримала допомогу по вагітності та пологах непрацюючим жінкам в розмірі 283.75 гривень та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні двох дітей та за період з січня 2021 року по червень 2021 року отримала 10320 грн.

Згідно рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 грудня 2015 року в справі 601/1839/15-ц з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з 19 серпня 2015 року стягуються аліменти по 500 грн. на утримання дітей: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 (а.с.76-78).

Судом першої інстанції заслухано думку малолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у присутності представника третьої особи ОСОБА_26 щодо їх думки відносно проживання з одним із батьків. Малолітній ОСОБА_27 повідомив, що хоче проживати з татом, в мами йому не подобається. Малолітній ОСОБА_28 повідомив, що хоче проживати з татом, братом, бабою і дідом, бо в мами нічого нема.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20 (провадження № 61-9005св21) зазначено, що «міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Встановивши, що ОСОБА_1 , як батько дитини, який має рівні з відповідачем права щодо виховання та спілкування з дитиною, та маючи прагнення до участі у житті, вихованні, розвитку їх спільного сина ОСОБА_3 , вжив усіх залежних від нього та можливих заходів, фактично вичерпав всі існуючі правові механізми для відновлення спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахувавши ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтереси дитини, увагу і турботу батьків, необхідність розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційній стабільності та матеріальній забезпеченості, зважаючи на те, що визначення місця проживання дитини з одним з батьків не позбавляє другого можливості спілкуватися і брати участь у вихованні дитини, а також врахувавши висновок Органу опіки та піклування Вугледарської міської ради від 22 червня 2020 року № 0.43/37-3489/0/8-20, дійшов обґрунтованого висновку про доцільність проживання дитини разом з батьком, що сприятиме якнайкращому забезпеченню її інтересів».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 207/3144/16-ц (провадження № 61-29090св18) вказано, що «відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку має, бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час розгляду справи в суді першої інстанції мав повних 12 років та в судовому засіданні було з`ясовано його думку щодо визначення місця його проживання, і хлопчик висловив бажання проживати разом з батьком. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 303/3102/19 (провадження № 61-13918св20) зазначається, що «відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються».

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_3 забороняв бачитися з дітьми та брати участь у їхньому вихованні.

Судом встановлено, що осінню 2019 року ОСОБА_1 забравши двох молодших дітей - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пішла жити окремо від колишнього чоловіка ОСОБА_3 на орендовану квартиру АДРЕСА_3 . Крім того, ОСОБА_3 разом із старшими дітьми ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишились проживати по АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 протягом 2019-2021 років не ставилося питання щодо відібрання дітей в батька чи усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, відсутні звернення також до правоохоронних органів щодо захисту порушених прав матері, жодних дій для відновлення стосунків із старшими синами матір не вчиняла, коли востаннє бачилася з дітьми, невідомо.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що відомостей про існування будь-яких перешкод у спілкуванні дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з матір`ю у період проживання з батьком матеріали справи не містять.

Доводи апелянта про те, що бачитися з дітьми за їхнім місцем проживання не було можливості, оскільки ОСОБА_3 вчиняв конфлікти та неодноразово застосовував насильство щодо ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за те, що останній у грудні 2017 року та у серпні 2019 року під час сварок із ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою, та притягався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, на протязі 2017-2019 років вчиняв словесні суперечки, не є безумовною підставою для визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з матір`ю.

З огляду на викладене, суд першої існтації дійшов правильного висновку, що виходячи з інтересів дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, зокрема, прихильність до батька, ураховуючи висновок органу опіки та піклування, який є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, слід вважати за доцільність подальшого проживання малолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_8 разом зі своїм батьком.

При цьому апеляційний суд враховує, що рішенням суду в даній справі, яке не оскаржив ОСОБА_3 , визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матір`ю.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням їм правильної правової оцінки.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 березня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 27 червня 2022 року.

Головуючий

Судді