Справа № 522/3433/22
Провадження № 2/522/3271/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Кулябко О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси 17.02.2022 року надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , за яким просили стягнути із відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 12.03.2011 року у розмірі 37 072,44 грн.

В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 12.03.2011 року. При підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Посилались на те, що відповідач був ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується випискою по рахунку) та встановлено початковий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та який в подальшому було збільшено до 35 000,0 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

АТ КБ "ПриватБанк" стверджував, що свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно з п.2.1.1.12.3. Проте, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.

Позивач вказує, що виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.

У редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п.2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд".

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 27.01.2022 року має заборгованість 37 072,44 грн., з яких: 32 068,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 32 068,14 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5 004,30 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.

При цьому позивач звертає увагу на те, що на час подання позову відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг. З огляду на вказане, просить позовні вимоги задовольнити. Також просили стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2 481,00 грн.

Ухвалою суду від 16.03.2022 року провадження по даній справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судовому засіданні на 18.04.2022 року.

У судове засідання призначене на 14.04.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 01.06.2022 року.

У судове засідання 01.06.2022 року сторони не з`явились, ОСОБА_1 надала суду заяву, в якій просила надати строк для подання відзиву на позов та відкласти розгляд справи.

Розгляд справи відкладено на 01.07.2022 року.

У судове засідання призначене на 01.07.2022 року представник АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, у матеріалах справи наявна заява, згідно якої просили розглядати справу за відсутності представника банку.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву, в якому просила застосувати загальний строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 34 972,44 грн.

В обґрунтування відзиву зазначено, що отримавши від банка кредитний ліміт, вона завжди своєчасно виконувала взяті на себе зобов`язання та сплачувала відсотки та тіло кредиту. В березні 2020 року, через короновірусну хворобу, на території України було введено карантин. З 24.02.2022 року на території України було введено воєнний стан. У зв`язку з вказаними обставинами, вона втратила роботу, упали доходи, погіршився стан здоров`я (вона є інвалідом 2 групи загального захворювання), та через це виникли проблеми з виконанням взятих на себе зобов`язань по кредитному договору перед банком. Також зазначила, що згідно довідки банку від 27.01.2022 року, у серпні 2022 року, у неї була відсутня заборгованість. За три роки з 02.02.2019 року по 02.02.2022 року, згідно довідки банку, нею з кредитного карткового рахунку було витрачено 84 102,83 грн. та поповнено кредитний картковий рахунок на 118 906,34 грн., що на 34 803,51 грн. більше витраченого. Проте, позивач щомісячно нараховує 3,5 (3,4)% на суму знятих кредитних коштів, додаючи їх до суми боргу в наступному місяці та знову на них нараховує 3,5 (3,4)% , що на її думку є незаконно згідно чинного законодавства. Додатково посилалась на пропуск банком строків позовної давності.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення є 06.07.2022 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 12.03.2011 року звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 12.03.2011 року (а.с.18).

При підписанні вказаної анкети-заяви ОСОБА_1 погодилася з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Тобто, наданий позивачем доказ - підписана відповідачем Анкета-заява, підтверджує факт, що відповідачка виявила бажання стати клієнтом банку та отримувати банківські послуги.

Проте така анкета-заява не містить відміток щодо виду картки, яку відповідач бажав відкрити на своє ім`я, щодо розміру відсоткової ставки, кредитного ліміту, та інші умови на які він погодився, а містять лише ідентифікуючі дані відповідної особи (ПІБ; дата народження; ІПН; серія, номер, дата видачі паспорту; місце проживання; номер телефону; дівоче прізвище матері).

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що згідно підписаної відповідачем анкети-заяви від 12.03.2011 року, відповідачу встановлено кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.16).

Згідно наданої банком довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , відповідачу 1303.2011 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт, 12.04.2011 року кредитний ліміт збільшився до 1 000,00 грн., 07.07.2015 року - до 25 000,00 грн., 30.01.2018 року кредитний ліміт було зменшено до 24 671,30 грн.; 14.02.2019 року - кредитний ліміт збільшився до 35 000,00 грн., у подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався в бік зменшення; 27.05.2021 року був зменшений до 33 415,32 грн. (а.с.13).

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що позичальник належним чином умови кредитного договору від 12.03.2011 року не виконує та кредит не повертає, а тому просили стягнути кошти у судовому порядку.

На а.с.4-7 знаходяться розрахунки заборгованості за договором б/н від 12.03.2011 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31.05.2015 року.

Згідно підсумку до розрахунку на а.с.7зв. визначено існуючу заборгованість: - за кредитом: 7 044,27 грн.

На а.с.8-13 знаходяться розрахунки заборгованості за договором б/н від 12.03.2011 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30.06.2019 року.

Згідно підсумку до розрахунку на а.с.13 клієнтом погашено заборгованості: - за тілом кредиту 190 851,90 грн.

Також визначено існуючу заборгованість: - за тілом кредиту: 33 285,45 грн.; - за нарахованими відсотками 999,08 грн.

Загальна заборгованість за наданим кредитом згідно розрахунку банку становить 34 284,53 грн.

На а.с.14-15 знаходяться розрахунки заборгованості за договором б/н від 12.03.2011 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 27.01.2022 року.

Згідно підсумку до розрахунку на а.с.15зв. клієнтом погашено заборгованості: - за тілом кредиту 92 597,57 грн.; - за простроченим тілом кредиту 1 059,50 грн. ; - по простроченим відсоткам 2 712,79 грн.

Також визначено існуючу заборгованість: - за тілом кредиту: 32 068,14 грн.; - за простроченими відсотками 5 004,30 грн.

Загальна заборгованість за наданим кредитом згідно розрахунку банку, який підписаний без зазначення ПІБ та посади, становить 37 072,44 грн., саме дану суму заборгованості просили стягнути з відповідача за укладеним із ним кредитним договором від 12.03.2011 року.

До кредитного договору банк додав витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.20-44).

Також позивач надав виписку з рахунку за договором б/н від 12.03.2011 року (а.с.55-70).

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Отримавши кредитну картку, відповідач здійснював дії щодо проведення її активації і постійно користувався карткою, отримуючи від Банка кредитні кошти з власної ініціативи. Відповідач частково здійснював погашення заборгованості, що вбачається з виписки із банківського рахунку на ім`я відповідача, яка містить інформацію про рух по кредитній картці відповідача (баланс станом на дату укладання кредитного договору, надану суму кредиту, операції за кредитною карткою із визначенням дати проведення операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції).

У наданому Банком розрахунку вказується заборгованість станом на 27.01.2022 року в розмірі 37 072,44 грн., з яких: - 32 068,14 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 32 068,14 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; - 5 004,30 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; - 0,00 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. - нарахована комісія.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З позовом про визнання недійсним кредитного договору б/н від 12.03.2011 року ОСОБА_1 до суду не зверталася.

Також, з наданого Банком розрахунку заборгованості, вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та періодично здійснювала його погашення.

Відповідачем не спростовано надані банком докази видачі та користування кредитними коштами.

Між тим, ОСОБА_1 було надано відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що отримавши від банка кредитний ліміт, вона завжди своєчасно виконувала взяті на себе зобов`язання та сплачувала відсотки та тіло кредиту. В березні 2020 року, через короновірусну хворобу, на території України було введено карантин. З 24.02.2022 року на території України було введено воєнний стан. У зв`язку з вказаними обставинами, вона втратила роботу, упали доходи, погіршився стан здоров`я (вона є інвалідом 2 групи загального захворювання), та через це виникли проблеми з виконанням взятих на себе зобов`язань по кредитному договору перед банком. Також зазначила, що згідно довідки банку від 27.01.2022 року, у серпні 2022 року, у неї була відсутня заборгованість. За три роки з 02.02.2019 року по 02.02.2022 року, згідно довідки банку, нею з кредитного карткового рахунку було витрачено 84 102,83 грн. та поповнено кредитний картковий рахунок на 118 906,34 грн., що на 34 803,51 грн. більше витраченого. Проте, позивач щомісячно нараховує 3,5 (3,4)% на суму знятих кредитних коштів, додаючи їх до суми боргу в наступному місяці та знову на них нараховує 3,5 (3,4)% , що на її думку є незаконно згідно чинного законодавства. Додатково посилалась на пропуск банком строків позовної давності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами шляхом їх зняття з кредитної картки, здійснювала платежі, а також поповнювала картку.

На відміну від кредитних договорів, за якими загальний розмір кредиту надається відразу (одноразово), в договорі про надання споживчого кредиту у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку (за яким позичальник має можливість використовувати ліміт частинами з правом подальшого використання вільного залишку ліміту, а у разі повного повернення коштів до закінчення строку кредитування повторно отримати кредит (зняти кошти) або його частину в межах ліміту), розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені, а тому сукупна сума всієї заборгованості за тілом кредиту може включати в себе заборгованість за частиною кредиту, строк сплати якої не закінчився (поточне тіло кредиту), та/або заборгованість за частиною кредиту, яка не була повернута в обумовлений термін (прострочене тіло кредиту).

Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримав (основний борг).

Прострочене тіло кредиту це сума, яку позичальник не повернув позикодавцю в обумовлений строк.

Позивач просить стягнути заборгованість станом на 27.01.2022 року в розмірі 37 072,44 грн., з яких: - 32 068,14 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 32 068,14 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту та - 5 004,30 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 12.03.2011 року відсутні умови договору про процентну ставку по кредитному ліміту.

Проте позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору і щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с.18), остання не містить будь-яких даних про розмір процентів за користування кредитом, про наявність комісії за перерахування кредитних коштів на інші рахунки, комісії за зняття кредитних коштів у банкомата, щодо розміру пені та розміру штрафу. Зазначена анкета взагалі не містить інформації про те, яка саме карта видається відповідачу. Також в ній відсутня інформація про те, що обслуговування карти є платним.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідача було ознайомлено з витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та що він погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву від 12.03.2011 року, тобто відсутні докази того, що з відповідачем угоджені відсотки за користування кредитом та їх розмір, а також не надано доказів на підтвердження того, що відповідача повідомили про щомісячну комісію за обслуговування картки.

Також немає підтвердження того, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків та умови щодо конкретних розмірів та порядку їх нарахування.

Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді зазначеної справи.

За таких обставин, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки не підтверджують зазначених обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору і щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днівпільгового періоду", "Універсальна Contract", "Універсальна Gold" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати стандартна (типова) форма, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин і не можна розцінюють як частину кредитного договору, укладеного між сторонами року шляхом підписання Анкети-заяви.

Вищевказані висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, від яких не було відступлено у постанові ВС від 06.05.2020 р. у справі №358/384/19.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У зв`язку з наведеним суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача 5 004,30 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Так, позивачем заявлено вимоги про стягнення простроченого тіла кредиту, водночас позивачем не доведено, що заявлені до стягнення суми є саме простроченою заборгованістю за тілом кредиту. Згідно наданих розрахунків заборгованості та виписки з особового рахунку, списання нарахованих відсотків та інших платежів здійснювалося автоматично кредитодавцем шляхом збільшення тіла кредиту.

Тобто тіло кредиту змінювалось на розсуд банку, хоча згідно анкети-заяви, відповідач такі умови договору не погоджував, проставляючи свій підпис в анкеті-заяві 12.03.2011 року.

При цьому позивач в своєму позову просить стягнути тіло кредиту, розмір якого становить 32 068,14 грн. та в мотивувальній частині позову зазначає і про 5 004,30 грн. як заборгованість за простроченими відсотками, що не знаходить свого підтвердження матеріалами справи.

Судом була досліджена виписка рахунку ОСОБА_1 за період 16.03.2011 року 31.01.2022 року (а.с.55-70).

З виписки по банківському рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що 12.04.2011 р. відповідачці на карту було встановлено кредитний ліміт 1 000,00 грн., 19.07.2011 року кредитний ліміт збільшився до 4 000,00 грн., у подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався та 27.05.2021 року був зменшений до 33 415,32 грн. (а.с.16). Загальна заборгованість за наданим кредитом згідно розрахунку банку становить 37 072,44 грн.

Позивач стверджує, що 32 068,14 грн. це є заборгованість за тілом кредиту, проте рух коштів на рахунку відповідача з виписки свідчить проте, що позивач регулярно збільшував заборгованість відповідача за тілом кредиту за рахунок нарахування процентів за користування кредитом, щомісячної комісії за обслуговування картки з 01.07.2019 року по 21.01.2022 року р., пені та відповідного списання.

Суд провів арифметичний розрахунок та встановив, що у період з 01.07.2019 року позивачем була збільшена заборгованість відповідача за кредитом на 46 151,70 грн. шляхом нарахування процентів та комісії, пені за рахунок кредитних коштів.

Так позивач самостійно включив до суми боргу 999,08+697,23+999,63+1215,01+697,23+ 999,63+1220,76+697,23+999,63+1204,60+697,23+999,63+1236,46+697,23+999,63+1164,46+697,23+999,63+1190,60+697,23+999,63+1237,50+697,23+1143,86+697,23+1228,22+697,23+1189,43+1229,14+1174,35+1207,40+1150,92+1115,60+1143,46+1110,21+1136,48+1122,15+1045,21+1147,70+1084,34+1111,35+1075,50+1111,35+1111,35+1075,50= 46 151,70 грн.

Таким чином суд приходить до висновку, що з урахуванням того, що позивач збільшив «тіло» кредиту на 46 151,70 грн., то підстав для стягнення 32 068,14 грн. не має, оскільки відповідач ці кошти не витрачав, борг утворився за рахунок погашення позивачем процентів та комісії, списання відсотків.

Суд вважає, що позивач безпідставно включив до суми заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту окрім сум витрачених ним коштів, ще й відсотки і комісію за користування кредитом та вирішив назвати це тілом кредиту.

Суд встановив, що кошти витрачені на власні потреби відповідач добровільно вніс на картку у повному обсязі, навіть з перебільшенням суми.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів").

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 цього закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" дотримало вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі N 342/180/17.

Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 , викладені у відзиві про застосовуння строку позовної давності, у зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні позову по суті.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 203, 207, 509, 524, 525, 526, 530, 536, 549, 550-551, 610-612, 625-626, 629, 638, 639, 640, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 43, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України; суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів (ст.ст.354, 355 ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 06.07.2022 року.

Суддя: Домусчі Л.В.