Справа № 720/228/22
Провадження № 2-о/720/309/22
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

07 лютого 2022 року м. Новоселиця

Суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Новоселицької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування рішення Новоселицької міської ради «Про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою».

Дослідивши письмові докази, приходжу до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що позивач звернувся до відповідача із вимогами про визнання незаконним та скасування рішення № 13/17 Новоселицької міської ради від 21 жовтня 2021 року «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель міського сквера в м.Новоселиця».

Відповідно до ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, тощо.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц висловлено правову позицію, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом. Відтак - правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових. При прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах. Тому спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим (п.п. 29-33).

У п.п. 57-60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа № 361/2562/16-а, провадження № 11-1179апп18) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикційної належності спору, предметом якого є оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (п. 57).

58. Так, у постановах від 21 березня 2018 року (справа № 536/233/16-ц), 24 квітня 2018 року (справа № 401/2400/16-ц), 30 травня 2018 року (справа № 826/5737/16), 19 червня 2018 року (справа № 922/864/17) Велика Палата Верховного суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

59. Проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом.

60. Якщо особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Тим самим, Велика Палата Верховного Суду у своїх чисельних постановах прийшла до висновку, що спір щодо рішення органу місцевого самоврядування про вирішення клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативноправовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, оскільки між сторонами існує спір у сфері публічно-правових відносин, який вирішується в порядку адміністративного судочинства, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Слід зазаначити, що ухвалою Новоселицького районного суду від 25 січня 2022 року вже було відмовлено у відкритті провадження за аналогічним позовом, яка в апеляційному порядку не оскаржувалася.

На підставі наведеного, суддя керуючись ст. 186 ч. 1 п. 1 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоселицької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення.

Роз`яснити позивачу, що позовні вимоги відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ляху Г.О.