Справа № 344/5428/19
Провадження № 22-ц/4808/334/22
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представника АТ «Оператор газорозподільної системи» «Івано-Франківськгаз»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз Збут», АТ «Івано-Франківськгаз» про визнання заборгованості неправомірною, зобов`язання здійснити перерахунок, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Бородовським С.О. 10 листопада 2021 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 подано позов до ТОВ «Івано-Франківськгаз Збут», АТ «Івано-Франківськгаз» про визнання заборгованості неправомірною, зобов`язання здійснити перерахунок.

Позовні вимоги мотивовано тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . До 01.07.2015 року газопостачання до його квартири здійснювало АТ «Івано-Франківськгаз» на підставі типового договору. Ним 25.03.2015 переплачено відповідачу 4000 гривень за послуги з постачання природного газу, без зазначення показника лічильника. Контролером знято показники лічильника в кількості 4680 м3, а тому переплата становила 2474,31 гривень.

28.05.2015 року контролером знято показники лічильника за період з 25.03.2015р. по 28.05.2015р., за квітень та травень 2015 року в розмірі 2249,84 гривень, за ціною 7,188 грн за 1000 куб.м., в той час, коли вартість газу у квітні 2015 року складала 3,60 грн за 1000 куб.м.

В лютому 2016 року борг обчислювався в розмрі 3668,04 гривень. У березні 2016 року він звернувся до АТ «Івано-Франківськгаз» з заявою про перерахування вартості послуг газопостачання.

За розрахунками відповідача, у квітні 2015 він не споживав газ, а у травні спожив 313 куб.м., який розраховано відповідачем по новому збільшеному тарифу. Однак на його думку 313 куб. м. спожито ним за два місяці, а саме: у квітні 196 куб.м. та 117 куб. м. у травні. Тому звернувся до відповідача із заявою про перерахунок. Відповідач повинен був використовувати не показання лічильника, а середньостатистичний показник річного профілю. Тому просив суд про визнання дій АТ «Івано-Франківськгаз» щодо нарахування заборгованості за спожитий газ у квартирі за адресою АДРЕСА_2 за період квітень-травень 2015 року неправомірною, зобов?язання ТОВ «Івано-Франківськгаз» здійснити перерахунок заборгованості спожитого природнього газу позивачем за період з березня 2015 року по травень 2015 року (включно) згідно тарифів, які діяли на даний період (а.с.1-4).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2021 року в позові ОСОБА_1 до ТзОВ «Івано-Франківськгаз Збут», АТ «Івано-Франківськгаз» про визнання дій АТ «Івано-Франківськгаз» щодо нарахування заборгованості за спожитий газ в квартирі позивача за адресою АДРЕСА_2 за період квітень-травень 2015 року неправомірною, зобов?язання ТОВ «Івано-Франківськгаз» здійснити перерахунок заборгованості спожитого природнього газу позивачем за період з березня 2015 року по травень 2015 року (включно) згідно тарифів, які діяли на даний період, відмовлено (а.с.186-189).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість та таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що 26.06.2018 року Івано-Франківським міським судом у справі № 344/3228/17 ухвалено рішення за тими ж обставинами, на які позивач посилається у даній справі, оскільки звертався про перерахунок вартості газопостачання за період з березня 2015 по лютий 2016 року.

Апелянт зазначає, що зі змісту вказаного судового рішення та матеріалів справи, які були оглянуті в судовому засіданні, встановлено, що предметом спору було визнання нарахованої ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 6 464,13 грн неправомірною, визнання дій ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» неправомірними, зобов`язання ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» здійсними перерахунок вартості спожитого природного газу за період з березня 2015 року по лютий 2016 року (включно) за кожен розрахунковий період окремо; зобов`язання ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» невідкладно підключити позивача до газопостачання.

Тобто, на думку апелянта, предмет та підстави позову у справі № 344/3228/17 та в даній справі №344/5428/19 не є ідентичними.

На думку апелянта, в оскаржуваному рішенні суд безпідставно посилається не тільки на рішення Івано-Франківського міського суду від 26.06.2018 року у справі № 344/3228/17, але й аналіз позовних вимог взятий саме із зазначеного судового рішення.

Не заслуговують на увагу посилання суду і на те, що він мав обов`язок щомісяця надавати показники лічильника відповідачу, оскільки ця норма не існувала в законодавстві за спірний період. Вказує, що головним питаннями позову було те, що у період з 01.04.2015 року по 01.05.2016 року тариф за обсяг споживання до 200 кубічних метрів та більше 200 кубічних метрів на місяць відрізняється майже вдвічі та, відповідно, складає 3,600 грн за 1000 кубічних метрів та 7,188 грн за 1000 кубічних метрів.

Наголошує, що навіть у випадку ненадання ним показників лічильника (хоч ці дані кожен місяць знімав у споживача контролер відповідача), відповідач повинен був ставити до нарахування цифру об`єму спожитого газу, виходячи із середньостатистичного річного профілю споживання природного газу в розрізі місяців. Однак, цього не було зроблено.

Звертає увагу на те, що відповідач, порушуючи умови договору та Правила надання населенню послуг з газопостачання, затверджені постановою КМУ від 09.12.1999 року № 2246, не забезпечив систематичного контрольного зняття показників лічильника, не надав необхідної, достовірної та своєчасної інформації позивачу щодо збільшення тарифів, із запізненням оформив бланк квитанції для здійснення місячного платежу за квітень 2015 року, у зв`язку з чим здійснив безпідставне нарахування надмірного обсягу спожитого газу за квітень 2015 року по збільшених тарифах.

Натомість коли тарифи за оплату за газопостачання піднялися вдвічі (з 01 травня 2015 року), то отримавши 28.05.2015 року показник газу за квітень-травень 2015 року, відповідач розрахував не окремо за квітень по тарифу 3,600 грн за 1 куб.м і окремо за травень 2015 року по тарифу 7,188 грн за 1 куб.м, а зробив розрахунок за квітень і травень за тарифами, які почали діяти тільки з 1 травня 2015 року.

Тому вважає, що відповідач не задовольнив його обґрунтовану та правомірну заяву про перерахунок за спожитий природний газ від 23.03.2016 року, чим порушив вимоги чинного законодавства України.

Також вважає неправомірним висновок суду щодо того, що зі сторони відповідача не було жодних порушень, а він (позивач) неправомірно оплатив аванс у сумі 4000 грн та ніби-то не надав своєчасно показники лічильника. Разом з тим, законодавство декларує, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції (вартість послуги) визначено неналежним чином (стаття 21 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Наголошує, що суд повинен був перевірити законність, а головне підстави застосування тарифів. Саме це привело до того, що отримана попередня оплата була фактично зарахована в неіснуючу заборгованість за безпідставністю застосування тарифів, які вдвічі більші від існуючих.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 195-202).

Представник ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» подав відзив на апеляційну скаргу. В обґрунтування зазначив, що за наявності лічильника газу обсяг спожитого споживачем газу визначається за фактичними показниками лічильника. Споживач зобов`язуєтсья щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим періодоми, знімати фактичні показники лічильника та зазначати їх у платіжних документах у визначений цим договором строк. Тому товариство погоджується з висновком суду про те, що позивач зобов`язаний оплачувати за надані послуги з газопостачання за діючими цінами на основі фактичних показань лічильника газу. Зазначає, що ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» - суб`єкт господарювання, що здійснює свою діяльність з 01 липня 2015 року. Послуги з постачання природного газу з 01.07.2015 року надавались на підставі Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, затвердженого постановою КМУ від 05.07.2006 року №938 (із змінами), укладеного між ТОВ «Івано-Франківськгаз збут», ПАТ «Івано-Франківськгаз» та споживачем. Отже, договірні відносини у газопостачального підприємства ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» із позивачем, як побутовим споживачем, виникли не раніше, як з 01.07.2015 року. До 01 липня 2015 року газопостачання побутовим споживачам здійснювалось ПАТ «Івано-Франківськгаз». Тому всі вимоги щодо неправомірності проведеного розрахунку за поставлений природний газ, які виникли до 01.07.2015 року, повинні пред`являтись до ПАТ «Івано-Франківськгаз». Отже, ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» є неналежним відповідачем у даній справі (а.с.215-218).

У судове засідання не з`явилися позивач ОСОБА_1 та представник відповідача -ТОВ «Івано-Франківськгаз збут», про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки електронною поштою.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представника АТ «Оператор газорозподільної системи» «Івано-Франківськгаз», доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 та користується послугами газопостачання.

Позивачем надано копію договору про надання послуг населенню за його участі та незазначеного постачальника, що укладено без зазначення дати його вчинення (а.с.8-10).

24.03.2016 ОСОБА_1 подав начальнику Івано-Франківського УЕГГ заяву про здійснення перерахунку за спожитий природний газ за травень 2015 року з розділенням показника на квітень та травень 2015 року, та за листопад 2015 року (а.с.11).

Також позивачем подано розрахунок вартості спожитого газу за адресою АДРЕСА_2 та електронна інформація абонентного відділу ПАТ «Івано-Франківськгаз» за особовим рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 про заборгованість за спожитий газ (а.с.12-15).

В матеріалах справи міститься рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2018 року, яке залишене без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.10.2018 року, у справі №344/3228/17 за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Івано-Франківськгаз збут» про захист прав споживача шляхом визнання заборгованості неправомірною та зобов`язання здійснити перерахунок, яким у задоволенні позову йому відмовлено (а.с.26-28, 29-31).

Крім того судом встановлено, що така юридична особа, як ТОВ «Івано-Франківськгаз», до якої позивач заявив вимоги згідно резолютивної частини позовної заяви, не існувала.

У вступній частині позовної заяви зазначено відповідачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз Збут» (газопостачальне підприємство), яке утворилося з 22.01.2015 року і якому сплачувалися кошти за обсяг спожитого газу лише з 01.07.2015 р. Згідно постанови НКРЕКП від 04.06.2015 року №1679 ТОВ «Івано-Франківськкгаз збут» отримало ліцензію на постачання природного газу за врегульованим тарифом з 01.07.2015 року, зокрема, для побутових споживачів, які проживають на території м. Івано-Франківськ та Івано-Франківської області.

До 01.07.2015 року газопостачальну і газорозподільну функцію виконувало ПАТ «Івано-Франківськгаз», яке змінило тип підприємства та найменування з 21.03.2019 року на АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз»» (скорочена назва АТ «Івано-Франівськгаз»). Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 04.06.2015 року №1678, з 01.07.2015 року ПАТ «Івано-Франківськгаз» було анульовано дію ліцензії щодо надання послуг з газопостачання.

Отже, АТ «Івано-Франківськгаз» є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз». Всі укладені правочини, у тому числі договори/угоди, від імені ПАТ «Івано-Франківськгаз», залишаються дійсними та чинними і зміна найменування ПАТ «Івано-Франківськгаз» на АТ «Івано-Франківськгаз» не припиняє та не змінює прав та обов`язків сторін за укладеними правочинами.

АТ «Івано-Франківськгаз» має ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Івано-Франківськ та Івано-Франківської області.

Таким чином, послуги з постачання природного газу до 01.07.2015 року надавались позивачу АТ «Івано-Франківськгаз» (правонаступником ПАТ «Івано-Франківськгаз»), а з 01.07.2015 року постачання природного газу здійснює газопостачальне підприємство ТОВ «Івано-Франківськкгаз збут». В свою чергу АТ «Івано-Франківськгаз» з 01.07.2015 року здійснює функції газорозподільного підприємства «Оператора ГРМ» та надає інші послуги, зокрема, облік газу.

З огляду на зазначене, нарахування за послуги з газопостачання здійснюється ТОВ «Івано-Франківськкгаз збут» на підставі даних щодо об`єму спожитого природного газу, отриманих від АТ «Івано-Франківськгаз», як Оператора ГРМ.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 №2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання», тільки у разі відсутності лічильника газу плата за послуги з постачання природного газу розраховується відповідно до встановлених норм споживання та цін на газ, у наданому позивачем договорі вказано на порядок та форми розрахунків, здійснення відповідачем контрольної функції за дотримання позивачем його обов`язків та перевірки дійсного показника лічильника не визначена законом в якості обставини для звільнення споживача від його обов`язків та відповідальності. Оскільки позивач не подав суду доказів встановлення ним особисто показників лічильника споживання природного газу на 01 число кожного спірного місяця, як не подав і доказу сплати ним за послуги з газопостачання належному відповідачу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

З таким висновком погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Захист прав споживачів природного газу - фізичних осіб регулюється, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України «Про захист прав споживачів» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право в тому числі на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, тому відповідно до статті 3 цього Закону, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем врегульовано спеціальним законодавством, яке є пріорітетним у застосуванні до даних правовідносин, зокрема Законом України «Про ринок природного газу», Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 №2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання», іншими нормативними актами та умовами укладених між сторонами договорів.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживаєтьсяв процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Пунктом шостим частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідного рівня та якості.

Зазначеним Законом визначено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З аналізу вказаних норм матеріального права вбачається, що обов`язку споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги передує обов`язок виконавця фактично надати ці послуги споживачу.

При цьому, підтвердженням факту надання послуги є: 1) фактичне витрачання виконавцем в результаті господарської діяльності ресурсів на надання послуги споживачу; 2) фактичне отримання споживачем наданих виконавцем послуг та їх використання, що, в свою чергу, має підтверджуватися належними доказами, тобто кількісними показниками приладу засобів обліку води, які встановлені в квартирі споживача.

Відповідно до п. 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ від 09.12.1999 року № 2246, (зі змінами, внесеними згідно постанов КМУ станом на 15.03.2015 року), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк.

Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим та зазначаються споживачем у платіжних документах. Газопостачальне та газорозподільне підприємства мають право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.

Відповідно до п.29 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09.12.1999 року, та чинних на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний знімати фактичні показники лічильника газу.

Згідно частини 4 ст.5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, формує в межах своєї компетенції державну політику щодо встановлення цін на електроенергію і природний газ, тарифів на їх транспортування та постачання підприємствам і організаціям, які виробляють та надають житлово-комунальні послуги населенню.

Як встановлено із наданої позивачем електронної інформації за особовим рахунком НОМЕР_1 щодо заборгованості за природний газ у квартирі АДРЕСА_1 , показник лічильника газу станом на березень 2015 року вказаний 4680 куб.м. На вказаний показник заборгованість становила 1 525,69 грн.

Позивачем ОСОБА_1 25.03.2015 року сплачено за спожитий природний газ 4 000,00 грн, без зазначення показника лічильника газу. Таким чином, станом на 25.03.2015 року у позивача виникла переплата в сумі 2474,31 грн.

За період з 25.03.2015 по 28.05.2015 позивачем фактичні показники лічильника газу не знімались та жодних оплат за спожитий природний газ за вказаний період не проводилось.

28.05.2015 року контролером у квартирі ОСОБА_1 знято показник лічильника газу 4 993 куб.м.

Підсумовуючи наведене, у 2015 році позивачем проведено дві оплати за спожитий природний газ, а саме: 25.03.2015 року в сумі 4 000,00 грн (без зазначення показників лічильника газу) та 03.12.2015 року в сумі 235,19 грн (із зазначенням показника лічильника газу 5 155 куб.м, поданого ним ще 03.10.2015 року до газопостачального підприємства).

З 01 квітня 2015 року набула чинності постанова НКРЕКП від 03.03.2015 року №583 «Про встановлення роздрібних цін на природний газ, що використовується для потреб населення».

Відповідно до даної постанови, встановлено роздрібні ціни на природний газ: 1) для приготування їжі та/або підігріву води 7,188 грн за 1 куб.м; 2) для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води): у період з 01 травня по 30 вересня (включно) 7,188 грн за 1 куб.м; у період з 01 жовтня по 30 квітня (включно) за обсяг спожитий до 200 куб.м 3,600 грн за 1 куб.м.

З матеріалів справи встановлено, що позивач щомісячно не знімав фактичні показники лічильника газу та не вносив своєчасно плату за надані послуги з газопостачання. Тому при проведенні розрахунку протягом спірного періоду споживання природного газу у належній ОСОБА_1 квартирі брались до уваги показники, зняті контролером газопостачального/газорозподільного підприємства під час проведення контролю за правильністю зняття показань лічильника газу споживачем та оформлення ним платіжних документів.

З огляду на зазначене, не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що норма закону щодо його обов`язку щомісячно надавати показники лічильника відповідачу не існувала в законодавстві за спірний період.

Вказана обставина не дає підстав для здійснення позивачеві перерахунку за спожитий газ із застосуванням тарифу 3,60 грн за 1 куб. метр протягом спірного періоду, адже в даному випадку слід керуватись постановою НКРЕКП від 03.03.2015 року №583 «Про встановлення роздрібних цін на природний газ, що використовується для потреб населення», та якою ціна на природний газ була встановлена на рівні 7,188 грн. за 1 куб. метр.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 у квітні-травні 2015 року не надавались постачальнику газу дані про фактичний об`єм спожитого газу у належній йому квартирі, а контролером знято фактичний показник лічильника газу 28.05.2015 року за поточний місяць, тому нарахування за встановлений обсяг спожитого позивачем газу в кількості 313 куб.м проведено вірно по ціні 7,188 грн за 1 куб.м (як об`єм спожитого природного газу, що перевищує 200 куб.м на календарний місяць).

Оскільки ОСОБА_1 не подано суду доказів встановлення ним особисто показників лічильника споживання природного газу на 01 число кожного спірного місяця, також не подано доказу сплати за послуги з газопостачання належному відповідачу у визначений спосіб, строк і порядок, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду, які знайшли обґрунтовану оцінку у мотивувальній частині рішень, та переважно зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно з`ясував обставини справи, надав вірну оцінку усім доказам, а тому рішення суду слід залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 зашитити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.