СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/24/22
ун. № 759/3513/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 рокуСвятошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Шум Л.М.,

за участю секретаря Дмитришиної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, зацікавлені особи: ПАТ «Універсал Банк», солідарний боржник ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , суд , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва суду зі скаргою на дії та бездіяльність начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, відповідно до якої просив суд: визнати протиправними дії начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало Михайла Степановича щодо скасування постанови головного державного виконавця Скуржинської Н.М. щодо про закінчення виконавчого провадження № 525155882 від 23.08.2019; скасувати постанову начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало Михайла Степановича про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 11.10.2019 ВП №52515582.

Скарга вмотивована тим, що на виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві знаходиться виконавчий лист №759/3513/16-ц від 23.09.2016р., виданий Святошинським районним судом м.Києва щодо виконання рішення суду у цивільній справі №759/3513/16-ц за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу у розмірі 42 600 доларів США та 58 323,84 грн.

Постановою головного державного виконавця Скуржинської Н.М. від 23.08.2019р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №525155882, оскільки предмет іпотеки - квартира двокімнатна квартира АДРЕСА_1 передано стягувачу в рахунок погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження.

Після закінчення виконавчого провадження головним державним виконавцем Святошинського районного управління юстиції у м.Києві Маціборук В.О. здійснювалося виконання виконавчого листа №759/3513/16-ц у виконавчому провадженні №52515925.

Вважаючи дії державного виконавця незаконними, боржник. звернувся до керівника відділу державної виконавчої служби з відповідною заявою на що листом від 15.10.2019р. було повідомлено, що Постановою начальника відділу Сувало М.С. щодо законності матеріалів виконавчого провадження скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.08.2018р. та виконавчі провадження тривають. ОСОБА_1 вважає такі дії незаконними, а постанову начальника відділу такою, що підлягає скасуванню, посилається на положення п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У судове засідання сторони не з`явились. Про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Матеріали справи містять заяву представника заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про слухання справи у його відсутності, вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив задовільнити.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження».

В порядку розділу VII ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень", ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що Святошинським районним судом м.Києва 23.09.2016р. видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 заборгованість на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» у розмірі 42600 доларів США та 58 323,84 грн. (а.с. 248, том1).

22.08.2018 майно, яке було предметом іпотеки якою забезпечувалось зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 перед позивачем, було передано іпотекодержателю, що підтверджується відповідним актом від 22.08.2018 № 52515582 про передачу нереалізованого майна (предмету іпотеки) стягувачу, та заявою ПАТ «Універсал Банк» про залишення нереалізованого майна за стягувачем.

23.08.2018 року головним державним виконавцем Святошинського районного управління юстиції у м.Києві Скуржинською Н.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 525155882 (а.с. 15, том 2).

06.08.2019р. через рік після закінчення виконавчого провадження виконавцем направлено боржнику ОСОБА_2 виклик про явку до державного виконавця з зобов`язанням надати виконавцю зазначені у виклику документи.

За заявою ОСОБА_1 від 17.09.2019р. про здійснення перевірки законності дій державного виконавця Маціборук В.О. щодо виконавчого провадження № 52515925 та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження було здійснено Начальником відділу перевірку та 11.10.2019р. постановою Начальника відділу Сувало М.С. скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №52515582 від 23.08.2018. Підставою скасування постанови Начальником відділу зазначено невідповідність постанови статтям 13, 18, 39, 48, 50, 56. Крім того, зобов`язано державного виконавця вжити заходів, передбачених чинним законодавством України щодо примусового виконання рішення суду.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, пунктом 2 частини 3 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Ухвалою суду від 19.10.2021 року було замінено сторону виконавчого провадження(ас.94, том2).

Згідно з частиною 1 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом, тобто передбачено право сторони виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх трава чи свободи.

Відповідно ст. 13ч.1 Закону України 'Про виконавче провадження' під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 451 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Пунктом 15 ст. 39 Закону України 'Про виконавче провадження' встановлено, що Виконавче провадження підлягає закінченню серед іншого також у разі якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Так матеріалами справи в повній мірі підтверджується факт того, що майно яке було предметом іпотеки, якою було забезпечено вимоги позивача у даній справі було передано йому як іпотекодержателю, що свідчить про достатність умов, передбачених пунктом 15 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» для закінчення виконавчого провадження.

Посилання начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на невідповідність постанови головного державного виконавця Скуржинської Н.М. щодо про закінчення виконавчого провадження № 525155882 від 23.08.2019 статтям 13, 18, 39, 48, 50, 56 на думку суду не свідчить про незаконність постанови про закінчення виконавчого провадження №52515582 від 23.08.2018 оскільки воно не спростовує обставин передбачених пунктом 15 ст. 39 закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Вимогами правової визначеності серед іншого Європейський Суд з прав людини зазначає Виняткове законодавче закріплення меж повноважень державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), п. 33, Reports 1996-V).

В свою чергу принцип правової визначеності знаходить також своє відображення у спеціальному законі, яким регулюється діяльність органів, державної виконавчої служби, а саме у статті п.1. ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» згідно з яким виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, щозакон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля. На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див.mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справах «C.G. та інші проти Болгарії» (C. G. and Others v. Bulgaria, заява №1365/07,§ 39), «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine, заява № 21722/11, § 170))

В положеннях пункту 53 Рішення по справі «Сичов проти України» (справа за заявою № 4773/02), Європейський суд з прав людини зазначає, що держава несе відповідальність за недотримання своїх обов`язків, передбачених положеннями статті 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, щодо забезпечення збереження, закріплених цією Конвенцією та Протоколом № 1 до неї, прав та свобод на національному рівні для кожного, хто знаходиться під їх юрисдикцією. У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та. відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Серед іншого вбачається, що компетенція державного виконавця Скуржинської Н.М. на вчинення дій і прийняття рішення із закінчення виконавчого провадження були передбачені п. 15. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на момент вчинення зазначених дій і на що справедливо розраховував скаржник.

Враховуючи викладене, суд вважає, що при прийнятті начальником Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало Михайла Степановича постанови про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 11.10.2019 ВП №52515582 мало місце непропорційного втручання органів публічної владу у право скаржника.

Відповідно вимога про визнання протиправною дії начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало Михайла Степановича щодо скасування постанови головного державного виконавця Скуржинської Н.М. про закінчення виконавчого провадження № 525155882 від 23.08.2019 та вимога про скасування постанови начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало Михайла Степановича про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 11.10.2019 ВП №52515582 підлягають задоволенню.

Таким чином скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 261, 447 453 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало Михайла Степановича - задовольнити.

Визнати протиправними дії начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало Михайла Степановича щодо скасування постанови головного державного виконавця Скуржинської Н.М. щодо про закінчення виконавчого провадження № 525155882 від 23.08.2019.

Скасувати постанову начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сувало Михайла Степановича про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 11.10.2019 ВП №52515582.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Л.М. Шум