Справа № 712/1484/20
Провадження № 2/761/439/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Мальцева Д.О.,

за участю секретаря Любченко Б.А.

представник відповідача Линник Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва, в залі судових засідань, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про витребування грошових коштів з незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач, Фонд), відповідно до якого, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на свою користь 66 354, 54 грн. неповернутий депозит, 1 274 007, 10 грн. неповернуті відсотки, 106 167, 30 грн. - пеня, 20 000, 00 грн. - моральна шкода, а всього 1 466 528, 94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено Депозитний договір № 980-021-000165389 від 28.12.2015 на суму 50 000, 00 грн. та який у подальшому було збільшено на 16 350, 00 грн., а всього на загальну суму 66 350, 00 грн. З 13.06.2016 у ПАТ «Банк «Михайлівський» було запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 13.07.2016 розпочато процедуру ліквідації Банку. Позивач звернулась до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку з вимогою повернути внесені на депозит кошти, однак кошти їй повернуті не були, з тих підстав, що правочини з переказів коштів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі по тексту - ТОВ «ІРЦ») щодо повернення коштів, які були здійснені на користь позивача 19.05.2016, є нікчемними. Крім того, позивач з`ясувала, що укладала Договір депозиту не з Банком, а саме з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр».

З метою захисту своїх прав позивач звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду про визнання протиправним бездіяльності та зобов`язання вчинити дії. Постановою від 09.03.2017 позовні вимоги було задоволено частково. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2017 позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, а ухвалою Верховного Суду від 18.01.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Позивач вважає, що правочини з переказів коштів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», які були здійснені на користь позивача 19.05.2016 з метою їх повернення останній, не є нікчемними, оскільки були вчинені до введення у Банку тимчасової адміністрації.

Відтак, оскільки Банком були прийняті кошти від позивача через ТОВ «ІРЦ», вказані кошти мають бути повернуті відповідачем. Однак останній таких дій не вчиняє і незаконно не повертає позивачу вклад у сумі 66 354, 54 грн. понад 45 місяців. Через неналежне виконання зобов`язань за депозитним договором позивач також просить стягнути на свою користь відсотки за користування коштами та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Крім того, такими діями позивачу було завдано моральних страждань, а тому остання також просить стягнути з відповідача на свою користь і моральну шкоду.

Представник відповідача у своєму відзиві заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Вказав, що Фонд здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного Банку з ринку у відповідності до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним та пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у правовідносинах Банку з його вкладниками/кредиторами. Оскільки в Банку було запроваджено процедуру ліквідації, підстави для стягнення коштів в іншому порядку, ніж це передбачено вказаним Законом, відсутні. Фонд розпочинає гарантовані Законом виплати тільки після затвердження виконавчою дирекцією Фонду Реєстру вкладників. Водночас, оскільки Уповноваженою особою Фонду не було включено позивача до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у Фонду були відсутні підстави для включення позивача до Загального реєстру та здійснення відшкодування гарантованої суми.

Крім того зазначив, що кошти, внесені позивачем на виконання договору, укладеного між нею та ТОВ «ІРЦ» у сумі 66 350,00 грн. не є вкладом у розумінні Закону України «Про банк та банківську діяльність» та не прирівняні до вкладу відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг». Крім того, гарантії Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» також не поширюють свою дію на правовідносини, що виникли між сторонами, оскільки кошти були зараховані 19.05.2016 на рахунок позивача на підставі нікчемного правочину. Відтак рішення Уповноважено особи про відмову у виплаті коштів позивачу є правомірним.

Крім того, правомірність рішення Фонду також підтверджена постановою Київського адміністративного апеляційного суду від 19.06.2017 у справі № 823/1920/16.

Також , оскільки ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» перебуває в процесі ліквідації, то в силу положень ст. 36 Закону, на Фонд не може бути покладено обов`язок щодо виплати пені чи інших штрафних санкцій.

Відповідач заперечував і щодо стягнення з останнього моральної шкоди, оскільки позивачем, на його думку, не надано до матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення Фондом прав останньої, яке спричинило б завдання моральної шкоди. Стягнення моральної шкоди не передбачено і Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

24.02.2020 суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Марцішевська О.М. своєю ухвалою передано зазначений позов за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

30.04.2020 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. своєю ухвалою залишив позовну заяву без руху, надав позивачу строк для усунення недоліків.

21.07.2020 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. своєю ухвалою відкрив провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначенням проведення підготовчого засідання.

24.03.2021 від позивача надійшли доповнення до позовної заяви.

10.08.2021 від позивача надійшли доповнення до позовної заяви.

21.12.2021 від представника відповідача надійшов відзив.

09.02.2022 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. своєю ухвалою закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої справу просив розглянути за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, вивчивши письмові пояснення позивача, матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, встановив такі фактичні обставини справи.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої та другої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону, метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 3 Закону, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону, Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (ч. 1 ст. 4 Закону).

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону, Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках. Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку.

Відповідно до п. 6, 16 ч. 1 ст. 2 Закону: тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

З урахуванням наведеного, у спорах, пов`язаних з виконанням Банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону, правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 Закону, з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 26 Закону, виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Згідно положень ч. 2 ст. 26 Закону, вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною). Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону, Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Згідно ч.3 ст.27 Закону, Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку (ч. 1 ст. 28 Закону).

При цьому, згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Судом встановлено, що 28.12.2015 між позивачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» був укладений договір № 980-021-000168359, відповідно до умов якого ТОВ «ІРЦ» прийняло від позивача у власність кошти в сумі 50 000, 00 грн. (з виплатою процентів) на строк 184 дні та зобов`язався повернути їх і виплатити проценти у порядку та на умовах, встановлених Договором.

17.03.2016 між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору № 980-021-000168359 від 28.12.2015, за умовами якого сторони узгодили збільшення суми коштів на суму 16 350, 00 грн., тобто до 66 350, 00 грн.

Перекази коштів за обома договорами підтверджуються квитанцією № QS211301 від 28.12.2015 та квитанцією № QS965801 від 17.03.2016 відповідно.

На підставі рішення Правління НБУ від 23.05.2016 №14/БТ виконавча дирекція ФГВФО прийняла рішення від 23.05.2016 № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішення Правління НБУ від 12.07.2016 №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавча дирекція цього Фонду прийняла рішення від 12.07.2016 №1213 про початок процедури ліквідації банку з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно та призначено Уповноважену особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

З 15.07.2016 Фондом розпочато виплати гарантованої суми вкладникам.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що вважала, що уклала Договір депозиту саме з ПАТ «Банк Михайлівський», а тому звернулась до відповідача із заявою про повернення належних їй за договорами від 28.12.2015 та від 17.03.2016 грошових коштів у розмірі 66 350, 00 грн.

Листом від 12.09.2016 № ЗГ1/2823 Уповноваженою особою Фонду повідомлено про нікчемність правочинів, а саме, що перекази коштів, здійснені ТОВ «ІРЦ» 19.05.2016 в сумі 66350, 00 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором № 980-021-000168359 від 28.12.2015» та 204, 54 грн. з призначенням платежу «оплата процентів по договору № 980-021-000168359 від 28.12.2015» на рахунок, що належить ОСОБА_1 .

Позивач не погодився із бездіяльністю уповноваженої особи Фонду щодо не включення її до переліку вкладників в частині невиплаченої суми та звернулась з відповідним позовом до суду.

09.03.2017 постановою Черкаського окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволено частково.

19.06.2017 постановою Київського апеляційного адміністративного суду постанову Черкаського адміністративного суду м. Києва від 09.03.2017, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Так вказаною постановою суду апеляційної інстанції встановлено, що з метою захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банку, в тому числі і клієнтів ПАТ «Банк Михайлівський», та унеможливлення мультиплікації таких схем у майбутньому Верховною Радою України 15 листопада 2016 року було прийнято Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» від 15.11.2016 № 1736-VIII, яким були внесені зміни до закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон № 1736). Закон № 1736-VIII поширив на позику або вклад до небанківської фінансової установи через банк ( ПАТ «Банк Михайлівський»), що виступив повіреним за відповідним договором гарантії відшкодування коштів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Однак, більшість ошуканих вкладників мали прямі договори з небанківською фінансовою установою афілійованою з банком ПАТ «Банк Михайлівський».

Аналізуючи укладений позивачем договір, перевіряючі дійшли висновку, що він є двостороннім (без участі банку як повіреного), укладений позивачем з ТОВ «ІРЦ» на суму 66 350, 00 грн., які по своїй природі не є вкладом в його розумінні, передбаченому Законом України «Про банк та банківську діяльність» та не прирівняні до вкладу відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг».

Однак, як зазначено судом вище, гарантії Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на ситуацію позивача, а кошти в сумі 66 350,00 грн. зараховані 19.05.2016 року на рахунок позивача на підставі нікчемного правочину, тому у суду відсутні правові підстави для визнання оспореного рішення уповноваженої особи Фонду протиправним та зобов`язання вчинити дії по включенню позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунків коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З огляду на зазначене, оскільки вказаним рішенням суду було встановлено, що укладений між позивачем та ТОВ «ІРЦ» двосторонній (без участі банку як повіреного) договір на суму 66 350, 00 грн., які по своїй природі не є вкладом у розумінні Закону України «Про банк та банківську діяльність» та не прирівняні до вкладу відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг», у Фонду відсутні підстави для виплати/повернення вказаних коштів повивачу.

Крім того, вказаним рішенням суду також встановлено і правомірність дій Уповноваженої особи Фонду в частині відмови щодо включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунків коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та відсутність підстав для здійснення Фондом відповідних виплат.

Позивач у передбаченому ч. 5 ст. 82 ЦПК України, порядку зазначені обставини не спростував.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 66 354, 54 грн. не обґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з наведеним не підлягають також задоволенню і вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування зазначеними вище коштами, а також пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Позивач, визначаючи зміст позовних вимог, також стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 20 000, 00 грн.

Так, поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, Фонд та його уповноважена особа діють в межах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконують функції спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. При цьому вказаним Законом не передбачено можливості стягнення з Фонду моральної шкоди.

Крім того, у судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що відповідачем було порушено права позивача, та, як наслідок, останній було завдано моральної шкоди.

За таких обставин, вказана вимога також задоволенню не підлягає.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд відмовляє в їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 258-259, 263-268, 273, 274, 279, 280-289, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про витребування грошових коштів з незаконного володіння.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення 21.10.2022.

Суддя: