КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3837/2022
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.,

суддів: Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Новіка Владислава Ігоровича, який діє в інтересах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Українця В.В.,

у цивільній справі №760/25202/2020 за позовом ОСОБА_2 до фізичної-особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору, стягнення майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі -ФОП) за результатами розгляду якого просив суд розірвати договір № 18/12 від 18 грудня 2017 року, укладений між ними, стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в сумі 45 000 грн., пеню у розмірі 3 565, 92 грн., штраф у сумі 50 % вартості договору в розмірі 30 800 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 18 грудня 2017 року між ним та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір №18/12. За умовами якого постачальник зобов`язується виготовити, поставити, встановити та передати в термін 100 днів у власність замовника товар, відповідно до ескізів-зразків, затверджених замовником, а замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором. Датою поставки є дата отримання замовником товару згідно з актом прийняття-передання, підписаним сторонами. За умовами п. 4.1. договору ціна товару становить 61 600 грн. Згідно з п. 5.1. договору попередня оплата здійснюється замовником у розмірі 45 000 грн. від загальної ціни товару відразу після підписання сторонами даного договору.

На виконання умов договору 18 грудня 2017 року він ( ОСОБА_2 ) вніс на користь відповідача попередню оплату в сумі 45 000 грн. Не зважаючи на здійснення позивачем попередньої оплати, відповідач зобов`язання за договором у строки, визначені п. 3.1. не виконав.

19 квітня 2019 року направив відповідачу вимогу про необхідність встановити ковані перила за адресою: АДРЕСА_1 , сплатити штраф у розмірі 30 800 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. проте, зазначена вимога відповідачем виконана не була. Тому звертаючись до суду з позовом, просив задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Розірвано договір № 18/12, укладений 18 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 45 000,00 грн., пеню у розмірі 3 565, 92 грн., штраф у сумі 30 800,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач в особі свого представника, адвоката Новіка В.І. звернувся до суду з апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої просив скасувати рішення та постановити нове судове рішення за яким, відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вказуючи, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, та не враховано, що станом на січень 2018 року постачальником - ФОП ОСОБА_1 частково виконано умови договору №18/12 від 18 грудня 2017 року, а саме виготовлено, доставлено та встановлено 80 % кованих перил у термін, визначений умовами договору. Дані обставини підтверджуються Актом прийому-передачі товару згідно договору, копія якого міститься в матеріалах справи. Будь-яких доказів позивач на спростування даного акту суду не надав, як і не подавав клопотання про визнання недопустимим вказаного доказу. Відповідь на відзив, де б позивач не погоджувався зі змістом даного акту суду з боку позивача також не була подана, а тому суд, враховуючи сукупність вказаних обставин, необґрунтовано послався на критичність свого ставлення до даного доказу у вигляді акту, який не спростовано стороною позивача.

Крім того, розриваючи договір суд першої інстанції не врахував п. 9.1. договору та ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до якого, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Окрім іншого оскаржуваним рішенням суду необґрунтовано було стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у розмірі трьох відсотків річних вартості роботи (послуги) за кожний день прострочення зобов`язання., оскільки відповідно до п. 8.1. договору у випадку порушення зобов`язань, передбачених даним договором, винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Під порушенням зобов`язання слід розуміти - його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За односторонню, необґрунтовану відмову від виконання своїх обов`язків, винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 50% від вартості договору.

Проте, він як постачальник ( ФОП ОСОБА_1 ) не відмовлявся від виконання своїх обов`язків, передбачених умовами договору №18/12 від 18 грудня 2017 року. Крім того, постачальником виготовлено, поставлено та встановлено 80 % товару, а саме кованих перил, інші 20 % - виготовлено, однак не доставлено та не встановлено за адресою: АДРЕСА_1 з вини самого замовника.

Представником позивача було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 заперечуючипроти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим та просив залишити його без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно доч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так судом при розгляді справи встановлено, що 18 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір № 18/12

Згідно п. 1.1. договору постачальник зобов`язується виготовити, поставити, встановити та передати у власність замовника товар, а замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

За п. 3.1. договору постачальник виготовляє та оставляє товар в термін 100 днів.

Відповідно до п. 3.2. договору датою поставки є дата отримання замовником товару згідно з актом прийняття-передання, підписаним сторонами.

За умовами п. 4.1. договору ціна товару становить 61600 гривень.

Згідно з п. 5.1. договору попередня оплата здійснюється замовником у розмірі 45000 гривень від загальної ціни товару відразу після підписання сторонами даного договору.

На виконання умов договору 18 грудня 2017 року позивач сплатив на користь відповідача попередню оплату в сумі 45 000 гривень, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 18/12 від 18 грудня 2017 року (а.с. 10)

19 квітня 2019 року ОСОБА_2 направив відповідачу вимогу про необхідність встановити ковані перила за адресою: АДРЕСА_1 , сплатити штраф у розмірі 30 800 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., на протязі чотирнадцяти днів з моменту відправлення даної вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання договору підряду та стягнення сплачених позивачем коштів за умовами цього договору суд першої інстанції виходив з доведеності обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Стягуючи пеню за період з 29 березня 2018 року по 17 листопада 2020 року суд виходив з положень ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» вказуючи, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків реальної вартості замовлення. Враховуючи термін прострочення виконання договору, до сплати підлягала сума 3565,92 грн.

Відповідно до п.8.3 договору за односторонню, необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань, винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 50% від вартості договору. Беручи до уваги, що у відповідності до п.4.1 договору ціна товару сторонами була обумовлена в розмірі 61600 грн., відтак, суд вважав, що до стягнення підлягає сума штрафу -30800 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення 1000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди виходив з принципів розумності та справедливості вказуючи також на те, що діями відповідача спричинені позивачу моральні страждання, порушені його права.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Так як, відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо.

Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором:

1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості;

2) розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Як у відзиві на позовну заяву, так і доводами апеляційної скарги є посилання відповідача про те, що станом на січень 2018 року ним було частково виконано умови договору № 18/12 від 18 грудня 2017 року, а саме виготовлено, доставлено та встановлено 80 % кованих перил у термін, визначений договором. На підтвердження зазначених обставин посилаючись на Акт прийому-передачі товару від 26 січня 2018 року, а також зазначаючи, що інші 20% - виготовлено, однак не поставлено та не встановлено за адресою; АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, так як не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне, а саме, умовами договору №18/12 від 18 грудня 2017 року сторонами не було передбачено часткове виготовлення товару - кованих перил постачальником, їх поставку та монтаж за визначеною в договорі адресою установки в обумовлені умовами договору строки. А відтак, і не було передбачено зобов`язання позивача замовника) прийняти частину виготовленого товару.

У відповідності до п.12.1, п.12.2 договору його умови можуть бути змінені за взаємною згодою сторін. Усі зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки до цього договору вважаються дійсними, є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу, у разі якщо вони викладені у письмовій формі та підписані сторонами.

Згідно п.3.1 договору постачальник повинен був поставити товар в термін 100 днів. При цьому матеріали справи не містять доказів щодо внесення сторонами змін до укладеного договору враховуючи вимог п.12.1 та п.12.2 договору.

Крім того, у відповідності до даних акту прийому-передачі товару, як стверджує відповідач 80% товару було виготовлено та постановлено 26 січня 2018 року. Пунктом 3.5 договору передбачалася дострокова поставка товару, однак з обов`язковим повідомленням постачальником замовника. У той же час відповідачем (постачальником) не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зазначеного пункту договору, а саме повідомлення позивача про дострокову поставку товару.

Слід також зазначити, що за умовами договору, а саме п.3.4 прийняття товару за кількістю та якістю здійснюється замовником за адресою: АДРЕСА_1 , що також узгоджується з п.6.1 та п.6.2 договору (умови прийняття-передання товару).

Наданий до суду акт прийому-передачі, який не підписаний позивачем не містить у собі будь-яких даних, що 80% виготовленого товару було змонтовано саме за адресою визначеною умовами договору.

Відповідно, колегія суддів вважає, що доводи ФОП ОСОБА_1 в частині неможливості розірвання виконаного ним на 80% договору у повному обсязі (виходячи з умов ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася) не можуть бути підставою для скасування судового рішення, так як не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Незважаючи на те, що ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам відповідача, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи відповідача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 379, 381- 384, 387 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Новіка Владислава Ігоровича, який діє в інтересах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя - доповідач:

Судді: