КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3426/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, -

встановив:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Музенідіс Тревел Україна», ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами було укладено договір на туристичне обслуговування №KSD100060F9, а згодом Додаток №1 згідно з яким визначено умови туру з 10 червня 2020 року по 19 червня 2020 року, позивачем було сплачено 42028 грн., а згодом було погоджено нові параметри туру з 26 червня 2021 року по 05 липня 2021 року та сплачено 29422 грн., а всього позивачем було сплачено 71500 грн., але послуги не було надано.

Повернуто було ФОП ОСОБА_2 13851 грн. 27 коп.

ОСОБА_1 звертався до ФОП ОСОБА_2 з заявою про повернення коштів за ненадані туристичні послуги в розмірі 71500 грн., однак свого обов`язку турагент не виконала, тому позивач просить стягнути з відповідачів грошові кошти в розмірі по 57648 грн. 73 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 57648 грн. 73 коп., моральну шкоду в розмірі 2000 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» в дохід держави 2724 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що відповідач здійснював реалізацію на території України туристичних продуктів грецького туроператора Mouzenidis Travel A.E. на підставі укладеного з останнім Агентського Договору №MZT/GR-KIV/16 з реалізації туристичного продукту та окремих туристичних послуг від 01 січня 2016 року.

У відповідності до п. 1.1 зазначеного Договору, компанія ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» зобов`язується за винагороду здійснювати угоди та/або інші правочини з реалізації сформованих партнером (Mouzenidis Travel A.E.) туристичних продуктів або окремих туристичних послуг, а також забезпечити комплекс заходів з їх реалізації на умовах цього Договору.

Реалізація туристичного продукту (комплекс послуг по розміщенню туриста, екскурсійні послуги, послуги гідів-перекладачів, а також інші послуги) або окремих туристичних послуг (в тому числі авіаперевезення, наземне обслуговування та інші послуги), надані згідно з заявками компанії, здійснюється ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» за дорученням, від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок партнера Mouzenidis Travel A.E.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що даний договір є формою підтвердження повноважень ТОВ «Музенідіс Тревел Україна».

Отже, ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» здійснює посередницьку (представницьку) діяльність із надання туристичних продуктів від імені та в інтересах Туристичної компанії Mouzenidis Travel A.E. (Грецька Республіка).

При укладенні договору на туристичне обслуговування № KSD100060F9 від 26 лютого 2020 року, позивач був належним чином ознайомлений в преамбулі Договору, що ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» є посередником та діє не від свого імені, а від імені туроператора нерезидента - компанії Mouzenidis Travel A.E., яка безпосередньо надає туристичний продукт.

Пунктом 6.9 укладеного з нерезидентом агентського договору №MZT/GR-KIV/16 від 01 січня 2016 року передбачено, що всі суми, отримані ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» на свій рахунок в гривневому еквіваленті за комерційним курсом від реалізації тур продукту туроператора - нерезидента є власністю Mouzenidis Travel A.E.

Зазначені суми є транзитними для ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» і знаходяться під його відповідальністю до моменту завершення всіх необхідних розрахунків між Сторонами.

Всі кошти, отримані від туристів в якості оплати туристичних продуктів грецького туроператора, ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» перерахував нерезиденту - грецькому туроператору Mouzenidis Travel A.E., як транзитні кошти за агентським договором, з метою надання споживачам туристичних послуг.

Вважає, що обов`язок щодо повернення коштів за договором виникає у туроператора-нерезидента Mouzenidis Travel A.E., а не у відповідача ТОВ «Музенідіс Тревел Україна».

Просило, скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 26 лютого 2020 року між ТОВ «Музенідіс Тревел Ukraine», - туроператором ФОП ОСОБА_2 - турагентом, з однієї сторони та між ОСОБА_1 - замовником, укладено Договір на туристичне обслуговування №KSD100060F9 згідно із п.1.2. якого туроператор через турагента зобов`язався забезпечити комплекс туристичних послуг, які згідно із п.1.4 надаються замовнику третіми особами - перевізником, готелем, страховою організацією, іншими особами та згідно із п.1.5 послуги, які входять до складу туристичного продукту потребують попереднього бронювання і підтвердження з боку третіх осіб, що надають такі послуги.

Відповідно до Додатку №1 до договору на туристичне обслуговування №KSD100060F9 підтвердження заявки замовника на тур з 10 червня 2020 року по 19 червня 2020 року.

Згідно із Додаткової угоди №1 до Договору на туристичне обслуговування від 25 травня 2020 року, укладеної між ТОВ «Музенідіс Тревел Ukraine» від імені та в інтересах Туристичної компанії «Mouzenidis Travel A.E.» в особі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сторони домовились визнати таким, що втратив чинність Додаток №1 від 26 лютого 2020 року, відповідно до якого було погоджено параметри турпродукту у зв`язку з односторонньою відмовою замовника від виконання договору на туристичне обслуговування, погоджено нові параметри туристичного продукту, які включають заміну туристів, їх кількості, готелю, ночей проживання, дати початку подорожі, але в будь-якому випадку не пізніше 31 грудня 2021 року.

Відповідно із Договором на туристичне обслуговування №114Ам, укладеним між ТОВ «Музенідіс Тревел Ukraine» від імені та в інтересах Туристичної компанії «Mouzenidis Travel A.E.» в особі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 03 червня 2021 року, туроператор через турагента зобов`язався забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а замовник зобов`язався прийняти їх та оплатити не пізніше наступного дня в розмірі 71500 грн.

Згідно із Додатком до Договору на туристичне обслуговування №114Ам погоджено початок туру з 26 червня 2021 року по 05 липня 2021 року.

Згідно із рахунку на оплату №KSD10060F9 від 26 лютого 2020 року, остаточна вартість по заявці згідно Договору №АДТА/20-KIV.00108 склала 37055 грн. 70 коп.

Відповідно із квитанцією для готівкових розрахунків №KSD10060F9 від 26 лютого 2020 року сплачено ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_2 42028 грн.

Згідно до платіжного доручення №203 від 26 лютого 2020 року ФОП ОСОБА_2 перераховано ТОВ «Музенідіс ТревелУкраїна» 36995 грн. 70 коп.

Згідно із меморіальним ордером №@2PL295261 від 04 червня 2021 року ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_2 29422 грн.

Згідно до платіжного доручення №381 від 05 червня 2021 року ФОП ОСОБА_2 перераховано ТОВ «Музенідіс ТревелУкраїна» 20653 грн. 03 коп.

Згідно із рахунку на оплату №KSD10060F9 від 28 червня 2020 року, остаточна вартість по заявці згідно Договору №АДТА/20-KIV.00108 від 26 лютого 2020 року склала 57648 грн. 73 коп.

23 липня 2021 року позивач звернувся до ФОП ОСОБА_2 та до ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» із вимогою щодо повернення коштів за ненадані туристичні послуги в розмірі 71500 грн. та неустойки в розмірі 57915 грн.

Відповідно із агентським договором №MZT/GR-KIV/16 з реалізації туристичного продукту та окремих туристичних послуг від 01.01.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Музенідіс Тревел Україна», іменоване як компанія та грецькою компанією MOUZENIDIS TRAVEL - TRAVEL AGENCY TOURISM AND HOTELS ENTERPRISES SOCIATE ANONYME», іменованої як партнер, компанія зобов`язується за винагороду здійснювати угоди та/або правочини з реалізації сформованих партнером туристичних продуктів й/або окремих туристичних послуг, а також забезпечити комплекс заходів з їх реалізації на умовах цього Договору. Реалізація туристичного продукту (комплекс послуг по розміщенню туриста, екскурсійні послуги, послуги гідів-перекладачів, а також інші послуги) й/або окремих туристичних послуг ( в т. ч. авіаперевезення, наземне обслуговування та інші послуги), надані згідно з заявками компанії здійснюються компанією за дорученням та від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок партнера. Компанія здійснює свою діяльність на умовах повної фінансової самостійності. Витрати компанії, спрямовані на реалізацію туристичного продукту в обов`язковому порядку мають бути попередньо узгоджені з партнером і в письмовій формі партнером підтверджені.

Згідно із п.7.2 агентським договором №MZT/GR-KIV/16 з реалізації туристичного продукту та окремих туристичних послуг від 01.01.2016, при настанні обставин непереборної сили термін виконання зобов`язань збільшується пропорційно часу, протягом якого будуть діяти такі обставини. Сторона, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань за цим Договором повинна протягом 2 днів повідомити іншу сторону про настання і припинення обставин, що перешкоджають виконанню зобов`язань за Договором. Належним доказом наявності зазначених вище обставин та їх продовження є документи, що видаються компетентними органами відповідної країни.

Відповідно до ст 5 ЗУ «Про туризм», туристичні оператори - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність.

Відповідно до ст.20 ЗУ «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

За змістом ч.9 ст.20 ЗУ «Про туризм», туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.

За правилом ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послу і одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За змістом ч.11 ст.20 ЗУ «Про туризм», туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Згідно із наведеною нормою закону саме туроператор, а не турагент є особою, яка несе відповідальність перед туристом за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Верховний Суд України у постанові від 03 липня 2013 року у справі № 6-42цс13 зробив правовий висновок про те, що «за частинами першою, другою, десятою статті 20, частиною другою статті 30, частинами першою, другою статті 32, частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» від 15 вересня 1995 року № 324/95-ВР (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), частиною четвертою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, статей 610,611, частиною п`ятою статті 653, частиною першою статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі №569/16256/19 (провадження № 61-9034св20) та у постанові Верховного Судуу складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2021 року у справі №559/1604/18 (провадження №61-782св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Туристичні послуги відповідно до умов договору мав надавати саме туроператор, тобто у даному випадку відповідач ТОВ «Музенідіс Тревел Україна», з яким позивачем було укладено договір на туристичне обслуговування.

За таких обставин, саме ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» повинне нести відповідальність за порушення умов договору.

За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить висновку, що ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» порушило умови договору на туристичне обслуговування, оскільки матеріалами справи підтверджується і сторонами не заперечується той факт, що туристичні послуги за договором позивачу в обумовлений сторонами строк надані не були, а сплачені позивачем кошти за туристичні послуги не повернуті.

В свою чергу, із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 28 січня 2022 року у справі №910/969/22 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Музендіс Тревел Україна».

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс № 2597-VIII).

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу № 2597-VIII спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України.

За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга статті 7 Кодексу № 2597-VIII).

Відтак можна зробити висновок, що вказаний Кодекс № 2597-VIII передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Оскільки суд має застосовувати норму, чинну на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду (перегляду) справи у тому числі й у суді апеляційної інстанції, необхідно застосовувати норми Кодексу № 2597-VIII, які є чинними на час такого перегляду.

Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті.

При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи апеляційним судом, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19), від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17 (провадження № 12-160гс19).

Отже, спір у цій справі між сторонами виник з правовідносин, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

З урахуванням зазначених вимог цивільного процесуального законодавства оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

Разом з тим, закриття провадження у справі призведе до перешкоджання позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням строків звернення з вимогами до боржника, встановлених статтею 45 Кодексу № 2597-VIII, а до цього - статтею 23 Закону № 2343-XII.

Таким чином, виходячи зі змісту та підстав поданого позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, оскаржуване судове рішення необхідно скасувати, а справу необхідно передати до господарського суду, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Музендіс Тревел Україна».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року скасувати.

Справу №753/17103/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, передати до Господарського суду м. Києва, на розгляді якого перебуває справа №910/969/22 про неплатоспроможність боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба