Провадження номер 2/741/191/22
Єдиний унікальний номер 741/1407/21
РІШЕННЯ

іменем України

14 липня 2022 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Багмута О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Носівського районного суду Чернігівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,

УСТАНОВИВ:

17 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Позивач мотивувала свої позовні вимоги тим, що вона, ОСОБА_1 , здобуває освіту на четвертому курсі денної форми навчання відділення Сестринська справа за спеціальністю 223 Медсестринство закладу фахової передвищої освіти «Київський міський медичний фаховий коледж». Батько позивача ОСОБА_2 (відповідач) після досягнення ОСОБА_1 повноліття не брав участі у витратах на навчання (що включає в себе постійні витрати на проїзд, харчування, забезпечення належним одягом, канцелярією, підручниками тощо), лікування, купівлю необхідного одягу, організацію оздоровчого літнього відпочинку, тому позивач уважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і на час продовження навчання або до досягнення нею 23 років. Позивач указує, що утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, є обов`язком батьків, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги, хоча може її надавати. Позивач просить суд врахувати, що вона навчається на денній формі навчання, працевлаштуватися не має змоги у зв`язку з навчанням, проживає та навчається в м. Київ, несе витрати на проїзд, харчування, витрати на купівлю одягу.

Позивач просила судовим рішенням стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і на час навчання або до досягнення ОСОБА_1 23 років.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, призначено розгляд справи по суті на 04 січня 2022 року.

04 січня 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 15 березня 2022 року для повторного виклику сторін.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України уведено воєнний стан.

Відповідно до розпорядження №2/0/9-22 від 08 березня 2022 року голови Верховного Суду В. Князєва про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану було змінено територіальну підсудність судових справ Носівського районного суду Чернігівської області, яку відновлено розпорядженням голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22.

У зв`язку з цим розгляд справи 15 березня 2022 року не здійснювався, судове засідання по справі було призначено на 14 липня 2022 року.

У судове засідання позивач не з`явилася, 17 січня 2022 року направила до суду заяву, у якій указала, що вона підтримує позовну заяву в повному обсязі, просить здійснити розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, а тому суд розглядає справу за відсутності позивача.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 20, 30), про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов не подавав, не просив про відкладення розгляду справи.

Суд не постановляє заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відсутня згода позивача на заочний розгляд справи.

Ураховуючи ст. 223 ЦПК України, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу та постановити рішення за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд уважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з нижченаведених підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Судом установлено, що батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 7).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199-201 СК України). Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла 18 років (а. с. 7).

Згідно з копією довідки закладу фахової передвищої освіти «Київський міський медичний фаховий коледж» № 369 від 05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 є студенткою четвертого курсу денної форми навчання відділення Сестринська справа за спеціальністю 223 Медсестринство ЗФПО «Київський міський медичний фаховий коледж» І рівня акредитації. Форма навчання бюджетна. Термін навчання з 1 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року (а. с. 4).

Отже, ОСОБА_1 є належним позивачем у цій справі.

Вирішуючи питання, чи потребує повнолітня ОСОБА_1 у зв`язку з навчанням матеріальної допомоги від батька, суд ураховує денну форму навчання у навчальному закладі, відсутність джерела власних доходів та робить висновок про те, що повнолітня ОСОБА_1 у зв`язку з навчанням, термін якого закінчився 30 червня 2022 року, потребувала матеріальної допомоги зі сторони відповідача ОСОБА_2 .

Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від доходу платника аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 цього Кодексу, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Окрім цього, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, позивач посилається на те, що вона потребує матеріальної допомоги батька у зв`язку з навчанням на денній формі. У позовній заяві позивач указує, що вона проживає та навчається в м. Київ, потребує коштів на проїзд, проживання, одяг, харчування, канцелярію. Ураховуючи це, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь, визначивши їх розмір у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Разом з тим, позивачем будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального стану суду не надано.

Відповідно до ст. 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Судом установлено, що ОСОБА_1 , яка станом на дату подання позову продовжувала навчання у закладі фахової передвищої освіти «Київський міський медичний фаховий коледж», терміни навчання закінчився 30 червня 2022 року, у період навчання вона не мала можливості працевлаштуватися та отримувати дохід самостійно, оскільки навчалася за денною формою навчання. Ці обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження свого стану здоров`я, матеріального становища, не вказав обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у розмірі, про який просить позивач.

Суд зауважує, що станом на дату постановлення цього рішення термін навчання позивача у закладі фахової передвищої освіти «Київський міський медичний фаховий коледж» закінчився (30 червня 2022 року). Позивачем не надано додаткових доказів, які б підтверджували ту обставину, що вона продовжує навчатися й після 30 червня 2022 року.

Отже, судом встановлені обставини, що дають підстави для часткового задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Стягнення аліментів за цим судовим рішенням можливе до настання однієї з умов: досягнення 23 років або закінчення навчання.

Зважаючи на те, що згідно з довідкою про навчання повнолітня ОСОБА_1 закінчила навчання 30 червня 2022 року, тобто ще до досягнення нею 23 років, аліменти за цим судовим рішенням можуть бути стягнуті тільки до 30 червня 2022 року.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує матеріальний стан повнолітньої дитини, потреби повнолітньої дитини, пов`язані з навчанням. Ураховуючи встановлені судом обставини справи, а також те, що відповідачем не подано жодного доказу на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі, суд уважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на час навчання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2022 року.

Суд уважає, що саме такий розмір аліментів, спрямований на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, відповідає вимогам розумності та витратам, пов`язаним із навчанням.

Ураховуючи, що термін навчання закінчився 30 червня 2022 року, позовні вимоги в частині стягнення аліментів після припинення навчання до досягнення 23-річного віку задоволенню не підлягають.

Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З урахуванням ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись п. п. 15, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 182, 191, 198, 199, 200 СК України, ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 258, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 17 листопада 2021 року та до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 14 липня 2022 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА