справа № 207/1491/15
№ провадження 2/208/400/22
РІШЕННЯ

Іменем України

04 жовтня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Івченко Т.П.,

за участю: секретаря судового засідання Задьори В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені» та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» «про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 08 серпня 2008 року, та договору поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року»,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог за первісним та зустрічним позовами.

08.04.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» (позивач за первісним позовом) звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 (Відповідач 1 за первісним позовом), ОСОБА_2 (Відповідач 2 за первісним позовом), в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на їх користь заборгованість за кредитним договором № 0 від 08.08.2008 року, яка станом на 05.03.2015 року складає - 8514 (вісім тисяч п`ятсот чотирнадцять) доларів США 65 центів, в еквіваленті за курсом НБУ станом на 05.03.2015 року становить 196608 (сто дев`яносто шість тисяч шістсот вісім) гривень 07 копійок заборгованість по кредиту та процентам та 13905 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 84 копійки пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких: 7374 (сім тисяч триста сімдесят чотири) долари США 59 центів, що за курсом НБУ станом на 05.03.2015 року становить 170283 (сто сімдесят сім тисяч двісті вісімдесят три) гривні 44 копійки кредитна заборгованість; 1140 (одна тисяча сто сорок) долари США 06 центів, що за курсом НБУ станом на 05.03.2015 року становить 26324 (двадцять шість тисяч триста двадцять чотири) гривні 63 копійки заборгованість по процентам за користування кредитом; 11083 (одинадцять тисяч вісімдесят три) гривні 48 копійок пеня за прострочення сплати кредиту; 2822 (дві тисячі вісімсот двадцять дві) гривні 36 копійок пеня за прострочення сплати процентів, а також судові витрати по сплаті судового збору стягнути солідарно з відповідачів.

19.08.2019 року ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом) звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з зустрічною позовною заявою до ПАТ «УкрСиббанк» в якій просить суд: зустрічний позов ОСОБА_1 про захист прав споживачів шляхом визнання недійсними Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року та Договору поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року - прийняти до спільного розгляду у цивільній справі № 207/1491/15; позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року у цивільній справі № 207/1491/15 - залишити без задоволення; договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 08 серпня 2008 року - визнати недійсним; договір поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року - визнати недійсним; судові витрати покласти на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК».

Позиція сторони позивача ПАТ «УкрСиббанк» за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом.

В обґрунтування заявлених первісних позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» посилається на те, що, 08.08.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 (надалі - Відповідач-1) укладено Кредитний Договір № 0 (надалі - Кредитний договір).

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VIвід 17.09.2008р. були внесені у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне аціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ УкрСиббанк».

Відповідно до умов кредитного договору, Позивач надав Відповідачу-1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 22 051,00 (двадцять дві тисячі п`ятдесят один) дол. США, 00 центів, а відповідач-1 зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 08.08.2015 року та сплачувати протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,5% річних.

Між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» - 21.12.2009 року Публічне Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - Банк) та ОСОБА_1 (надалі Відповідач І за первісним позовом) укладено Додаткову угоду № 2, щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації. 18 грудня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» - 21.12.2009 Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - Банк) та ОСОБА_1 (надалі - Відповідач-1) укладено Додаткову угоду № 3. Сторони домовились про зміну розміру ануїтетного платежу за Договором.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань Відповідача-1 за Кредитним договором, між Позивачем та ОСОБА_2 (надалі - Відповідач-2) було укладено Договір поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року (надалі - Договір поруки). Відповідно до умов Договору поруки. Поручитель зобов`язується відповідати у повному обсязі за виконання Позичальником усіх зобов`язань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність Позичальника та Поручителя є солідарною.

Згідно зі ст.554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до п.2.2. Договору поруки, у випадку невиконання Позичальником його зобов`язань за кредитним договором, Позивач має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником Банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі.

Згідно з пунктом 4.1. Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/ або комісій, Відповідач сплачує Позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмір подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Таким чином, станом на 05.03.2015 року заборгованість Відповідача-1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування за договором становить 8514,65 дол. США, що за курсом станом на 05.03.2015 року 196,608.07 гривень - заборгованість по кредиту та процентам та 13905,84 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких: 7374,59 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.03.2015 року становить 170283,44 гривень - кредитна заборгованість; 1140,06 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.03.2015 року становить 26324,63 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; га пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 11083,48 гривень пеня за прострочення оплати кредиту, 2822,38 гривень пеня за прострочення оплати процентів.

Відповідачам була направлена вимога про погашення простроченої заборгованості, що підтверджується реєстром про відправлення рекомендованих листів, однак станом на час звернення до суду Відповідачі свої зобов`язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та оплаті процентів за користування ним не виконують.

24 вересня 2019 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 144, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08.08.2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». Враховуючи викладене, позивача за первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» було замінено на правонаступника ТОВ «Українська факторингова компанія».

Позивач за первісним позовом просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позиція сторони відповідача 1 за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , яка в зустрічному позові зазначила, що в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа № 207/1491/15 за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТА «УКРСИББАНК» (далі за текстом - AT «УКРСИББАНК»/Банк/Позивач за первісним позовом) до ОСОБА_1 (далі за текстом - Позичальник/Відповідач-1/Позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_2 (далі за текстом - Поручитель/Відповідач - 2) про стягнення суми заборгованості за договором надання споживчого кредиту.

Статтею 193 Цивільного кодексу України передбачено право Відповідача пред`явити зустрічний позов, який приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

ОСОБА_1 вважає, що зустрічний позов ОСОБА_1 до AT «УКРСИББАНК» про захист прав споживачів шляхом визнання Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу та Договору поруки недійсними взаємопов`язаним з первісним позовом AT «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором надання споживчого кредиту їх спільний розгляд доцільним, оскільки обидва позови виникають з одних кредитних правовідносин і задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 може виключити повністю або частково задоволення первісного позову AT «УКРСИББАНК».

Вважає твердження, викладені у позовній заяві «УКРСИББАНК» необґрунтованими, недоведеними належними засобами доказування, такими, що суперечать нормам чинного законодавства, та зводяться до довільного тлумачення умов Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року (далі за текстом - кредитний договір) та Договору поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року (далі за текстом - договір поруки) на свою користь без урахування імперативних вимог Закону України «Про захист прав споживачів» з наступних підстав.

08 серпня 2008 року між AT «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0.

08 серпня 2008 року між AT «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 222578 в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором.

Пунктом 1.1. кредитного договору визначено, що Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 22 051, 00 (двадцять дві тисячі п`ятдесят один долар США 00 центів) долар США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 106 837, 10 (сто шість тисяч вісімсот тридцять сім гривень десять копійок) гривень за курсом Національного банку України на день укладення Договору.

Відповідно до пункту 1.2.2. кредитного договору, Позичальник зобов`язується сплачувати суму кредиту та проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 410, 00 (чотириста десять доларів США 00 центів) доларів США в день сплати ануїтентних платежів. Розмір ануїтентного платежу може змінюватися у випадку зміни процентної ставки кредиту.

07 лютого 2009 року між AT «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 2 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року.

Даною Додатковою угодою змінено розмір ануїтентного платежу, а саме: з 08 лютого 2009 року у розмірі 238, 76 (двісті тридцять вісім доларів США сімдесят шість центів) доларів США; з 08 травня 2009 року до кінця терміну дії кредитного договору у розмірі 417,00 (чотириста сімнадцять доларів США 00 центів) доларів США. Зауважую, що відповідної додаткової угоди до Договору поруки не було укладено і Поручитель не знав про зміну розміру ануїтентних платежів, тобто зміну обсягу щомісячного зобов`язання перед Банком, а відповідно і зміну щомісячного обсягу його поручительства.

18 грудня 2009 року між AT «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 3 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року.

Даною Додатковою угодою змінено розмір ануїтентного платежу, а саме: з 08 січня 2010 року по 08 березня 2010 року у розмірі 222, 02 (двісті двадцять два долари США два центи) долари США; з 08 квітня 2010 року по 08 серпня 2014 року у розмірі 417, 00 (чотириста сімнадцять доларів США 00 центів) доларів США; - з 08 вересня 2014 року до кінця терміну дії кредитного договору у розмірі 511,00 (п`ятсот одинадцять доларів США 00 центів) доларів США.

Відповідної додаткової угоди до Договору поруки не було укладено і Поручитель не знав про зміну розміру ануїтентних платежів, тобто зміну обсягу щомісячного зобов`язання перед Банком, а відповідно і зміну щомісячного обсягу його поручительства.

З тексту Додаткової угоди № 3 від 18 грудня 2009 року до кредитного договору незрозумілим є графік ануїтентних платежів, оскільки з 09 березня 2010 року по 07 квітня 2010 року та з 09 серпня 2014 року по 07 вересня 2014 року не зазначено кінцевий розмір ануїтентних платежів у дані періоди, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» та приписів постанови правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року.

Позивач за зустрічним позовом вважає умови Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року та Договору поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року несправедливими, такими, що порушують права ОСОБА_1 , як споживача послуг, такими, що суперечать нормам цивільного законодавства та вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» (тут та далі за текстом - закон у редакції від 13 січня 2006 року, дійсній на момент укладення кредитного договору), тому підлягають визнанню недійсними у судовому порядку.

Умови Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року та Договору поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року не відповідають ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції від 13 січня 2006, дійсній на момент укладення договору), є несправедливими, такими, що викликають істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини 4 ст. 42 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Позивач за зустрічним позовом просить суд законно використати приписи ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо тлумачення на користь споживача нечітких або двозначних положень договорів.

Вважає доцільно керуватися вимогами законодавства щодо тлумачення будь-яких неоднозначних умов спірних правовідносин на користь споживача та виходити з імперативних приписів законодавця щодо обов`язковості врахування факту, що у споживача немає необхідних спеціальних знань у сфері послуг виконавця.

Кредитний договір повинен укладатись в порядку, визначеному законом, його умови повинні відповідати загальним вимогам, встановленим ст.ст. 3, 6, 13, 192, 203, 215, 227, 533, 627 Цивільного кодексу України, та спеціальним вимогам до таких правовідносин, встановлених Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

AT «УКРСИББАНК» діє на підставі ліцензії Національного банку України як професійний учасник на ринку фінансових послуг, тому саме банк розробляв зміст кредитного договору і пропонував його клієнту і відповідно саме на AT «УКРСИББАНК» лежав основний обов`язок забезпечення дотримання законності усіма умовами запропонованого клієнту кредитного договору, додаткових умов до нього та договору поруки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком чи іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Позивач за зустрічним позовом укладав кредитний договір з метою придбання у власність для особистого використання транспортного засобу, відповідно до п. 1.4. кредитного договору. Тобто Позивач за зустрічним позовом є безпосереднім споживачем послуг Банку і, не маючи спеціальних знань, мав право розраховувати на справедливі умови надання споживчого кредиту та повну відповідність дій Банку вимогам спеціального законодавства, що регулює такі правовідносини.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 мала право на достовірну та доступну інформацію.

П. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зобов`язував AT «УКРСИББАНК» перед укладенням договору споживчого кредиту повідомити ОСОБА_1 , як споживача, у письмовій формі про кредитні умови.

Така інформація не була доступно роз`яснена ОСОБА_1 та не була надана письмово перед підписанням кредитного договору. Банк, розуміючи, що Позивач за зустрічним позовом не має спеціальних знань з послуг кредитування та незаконності встановлення і математичних розрахунків коефіцієнтів співвідношення курсу іноземної валюти, скористався цією обставиною для власного збагачення за рахунок зловживання правом та використання неправомірних умов договору в суперечить приписам законодавства.

Просить зауважити, що Банк скористався тим, що Позивачу за зустрічним позовом об`єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні кредитного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг. Банк, в порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" не надав ОСОБА_1 відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті, не забезпечив правильне розуміння споживачем суті фінансової послуги, чим завідомо порушив права споживача. AT «УКРСИББАНК» не надав протягом судового процесу Баглійському районному суду м. Дніпродзержинська та Заводському районному суду м. Дніпродзержинська жодних належних доказів письмового повідомлення ОСОБА_1 перед укладенням кредитного договору про усі, зазначені вище і передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», умови кредитування.

Банк знехтував вказаними нормами законодавства та зловживав правом з використанням недозволених форм його реалізації. Тобто AT «УКРСИББАНК», будучи професійним учасником ринку фінансових послуг, скориставшись неповнотою фінансових знань ОСОБА_1 , не повідомив Споживача про усі ризики кредитування у іноземній валюті, про факт прямопропорційної залежності суми кредиту в подальшому від курсу іноземної валюти. Тим самим Банк зловжив свої правом надавати фінансові послуги на справедливих умовах споживачу і використав недозволені форми його реалізації, такі як: ухилення від обов`язку докладного письмового роз`яснення споживачу усіх ризиків девальвації курсу національної валюти і сукупної вартості кредиту.

AT «УКРСИББАНК» порушив принцип добросовісності, який є базовою засадою цивільного права, оскільки розумів, що у ОСОБА_1 відсутні спеціальні знання фінансового ринку, спеціальні знання для прогнозування подальшого розвиту світової економіки і економіки України і вірогідного зростання розміру суми кредиту та відсотків за користування кредитом у декілька разів у майбутньому. Як зазначено вище, Банк не повідомив про можливість настання таких обставин у доступній формі ОСОБА_1 , не забезпечив правильне розуміння споживачем суті фінансової послуги і недобросовісно виконав свої професійні обов`язки, скориставшись довірою ОСОБА_1 до одного з найкрупніших банків України і включивши істотно невигідні для Позивача за зустрічним позовом умови до кредитного договору.

Оспорюванні кредитний договір та договір поруки очевидно спричинюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на користь банку. Це виражається у витребуванні у Споживача та Поручителя сукупної вартості кредиту у декілька разів вищої за, вказані у п. 1.1. кредитного договору, 106 837, 10 (сто шість тисяч вісімсот тридцять сім гривень десять копійок) гривень, що спричинює дисбаланс договірних прав на користь банку та обов`язків додаткових виплат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Тобто наявне істотне викривлення рівності договірних обов`язків на користь банку;

AT «УКРСИББАНК» завдав шкоди споживачеві несправедливими умовами кредитного договору, оскільки споживач не усвідомлював валютного ризику девальвації національної валюти відносно іноземної валюти і вірогідності подорожчання сукупної вартості кредиту у декілька разів, чим Банк суттєво погіршив майнове становище Позивача за зустрічним позовом. ОСОБА_1 не знала та могла знати при укладенні кредитного договору, що у 2015 році банк зажадає настільки велику суму сукупної вартості кредиту, цим самим Банк завдав шкоди споживачеві, який обрав би іншу фінансову установу та іншу валюту кредитування для аналогічних послуг, якби мав у 2008 році повний обсяг інформації про сукупну кінцеву вартість кредиту.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 3-4); встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору (пункт 10, ОСОБА_1 не мала реальної можливості ознайомитись з сукупною вартістю кредиту, оскільки Банк письмово не надав Споживачу перед укладенням кредитного договору повну інформацію, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

Зміст поняття «сукупна вартість кредиту» визначається в Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі за текстом - правила).

В порушення наведених правил і вимог Національного банку України, AT «УКРСИББАНК» не надав ОСОБА_1 окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. У тексті кредитного договору не вказано повної орієнтованої вартості кредиту, розрахунки наведені поверхово і з використанням складних математичних визначень і курсів різних валют (включаючи, наприклад, швейцарський франк у п. 1.1. кредитного договору), не зрозумілих для споживача з метою заплутати споживача, який не має спеціальних знань.

У пункті 1.1. зазначено виключно, що Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 22 051, 00 (двадцять дві тисячі п`ятдесят один долар США 00 центів) долар США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 106 837, 10 (сто шість тисяч вісімсот-тридцять сім гривень десять копійок) гривень за курсом Національного банку України на день укладення Договору. ОСОБА_1 не володіючи спеціальними фінансовими знаннями та не отримавши письмово від Банку іншої інформації щодо повної сукупної вартості кредиту, вважала, що дана сума і є кінцевою сукупною вартістю кредиту, яка вже давно сплачена Позичальником Банку.

AT «УКРСИББАНК», відповідно до п. 3.4. правил, зобов`язаний в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розміру зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо).

При цьому з урахуванням п. 3.6. правил, AT «УКРСИББАНК» не мав права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин.

Пунктом 1.3.5. кредитного договору передбачено, що Позичальник згідно умов Договору сплачує Банку комісію. Оскільки у тексті оскаржуваного договору відсутнє визначення терміну «комісія», то така винагорода може кваліфікуватись як платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, що є порушенням встановлених Національним банком України правил.

AT «УкрСиббанк» не надав протягом судового процесу Баглійському районному суду м. Дніпродзержинська та Заводському районному суду м. Дніпродзержинська жодних доказів письмового ознайомлення ОСОБА_1 з детальним розписом сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також фінансових зобов`язань споживача, зокрема, переліку, розміру і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

За рахунок кредитування у іноземній валюті споживач приймає на себе валютний ризик девальвації національної валюти відносно іноземної валюти, а саме долара США.

Валютний ризик, який є змінною величиною відповідно до наявності девальвації національної валюти відносно іноземної валюти, суперечить положенням чинного законодавства, оскільки за рахунок цього факту відсутні достовірні відомості про розмір сукупної вартості кредиту та її детального розпису для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, а отже, умови кредитного договору та договору поруки є несправедливими, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, і суперечать принципу добросовісності.

Таким чином вважає підприємницьку практику AT «УКРСИББАНК» нечесною та такою, що ввела її, ОСОБА_1 , як споживача в оману. Якби їй було письмово надано детальний розрахунок сукупної вартості кредиту, доступно чітко і зрозуміло роз`яснено усі фінансові ризики кредитування у іноземній валюті, вона б обрала інший вид кредитування у іншій фінансовій установі.

З вищевикладених обставин справи, очевидно, що Банк порушив принцип рівності сторін договору, не надав споживачу необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну послугу та не визначив належним чином повну сукупну вартість кредиту, що є прямим порушенням прав ОСОБА_1 , як споживача.

Отже, оскільки вище вказані обов`язкові відомості не були встановлені та не розкриті Банком перед вчиненням правочину зі споживачем і безпосередньо у кредитному договорі, і докази про це, не були надані суду та є відсутніми, за таких умов, обґрунтованим та належним висновком є, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами, в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем.

Банк не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого Законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для кредитних договорів, а саме: не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання Позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого заставою, які є істотними для такого виду договорів, а також те, що Банк в умовах кредитного договору, приховав фактичне значення реальної сукупної вартості кредиту та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від того розміру подорожчання кредиту, які міг усвідомлювати споживач, не володіючи спеціальними знаннями, що на переконання ОСОБА_1 , є ознаками введення її Банком в оману. За таких обставин, Позивач за зустрічним позовом просить суд визнати кредитний договір недійсним, укладеним під впливом обману, договір поруки недійсним, як похідний від кредитного договору, укладеного під впливом обману.

Слід зазначити, що Позичальник та Поручитель перебували у шлюбі на час укладенні кредитного договору та договору поруки. Банком не надано належні докази надання письмової згоди чоловіка ОСОБА_1 на укладення ОСОБА_1 кредитного договору та дружини ОСОБА_2 на укладення договору поруки.

Правова позиція Позивача за зустрічним позовом підтверджується широкою судовою практикою судів України у справах про захист прав споживачів у правовідносинах, що мають відповідний кредитний характер, що підтверджується копією ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2016 року (залишеної без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року) у справі № 569/19957/14-ц.

Первинним правочином є кредитний договір. Характер договору поруки є похідним від правовідношень за кредитним договором. Визнання первинного правочину (кредитного договору) недійним призводить у логічно-правовій послідовності до недійсності усіх похідних правочинів, у тому числі і договору поруки. Таким чином, Позивач за зустрічним позовом просить суд одночасно визнати недійсними Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року та Договору поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року в порядку захисту прав споживачів.

Зустрічний позов ОСОБА_1 про захист прав споживачів шляхом визнання недійсними Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року та Договору поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року подано в порядку захисту прав споживачів. Згідно з рішенням Великої палати Верховного суду у справі № 14-57цс18 від 21 березня 2018 року та ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (дійсна редакція), Позивач за зустрічним позовом звільняється від сплати судового збору за подання позову про захист прав споживачів.

Тому просить суд у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

Позиція відповідача 2 за первісним позовом та третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , який будучи сповіщений в передбаченому ст. 130 гл. 7 ЦПК України порядку про судову справу, дату, час та місце судового розгляду, в судові засідання не прибув, надавав декілька разів заяви про відкладення розгляду справи, інших заяв та клопотань не подавав, своїм право на звернення із відзивом на первісний позов та поясненнями на зустрічний позов не скористався.

Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулося до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені».

Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрисиббанк» задоволено у повному обсязі.

02 лютого 2017 року через канцелярію Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від ОСОБА_2 надійшла заява про перегляд заочного рішення (Т.1 а.с.99-101).

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року заяву ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення від 11 червня 2015 року скасовано, цивільну справу № 207/1491/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені» направлено за підсудністю до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (Т.1 а.с.117).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу № 207/1491/15 передано до провадження судді Івченко Т.П. (Т.1 а.с.121).

08 січня 2019 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені» призначено до розгляду у спрощеному провадженні (т.1 а.165).

19 серпня 2019 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов зустрічний позов (т.1 а.с.192-202) згідно до змісту якого, просить: договір поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року визнати недійсним; судові витрати покласти на Акціонерне товариство «Укрсиббанк».

08 жовтня 2019 року через канцелярію суду від ТОВ «Українська факторингова компанія» надійшла заява про заміну стягувача у виконання рішення у справі № 207/1491/15 з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Українська факторингова компанія» (т.1 а.с.228-229).

11 листопада 2019 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська у задоволенні заяви ТОВ «Українська факторингова компанія» про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі № 207/1491/15-ц відмовлено повністю (т.1 а.с.250-251а).

13 листопада 2019 року Ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , постановлено розглядати зустрічний позов разом з первісним позовом за правилами загального позовного провадження (т.2 а.с.23).

13 листопада 2019 року Ухвалою суду клопотання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 «про витребування доказів» задоволено у повному обсязі, постановлено витребувати для огляду у судовому засіданні у Акціонерного товариства «УрсСиббанк»: оригінал Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року; оригінал договору поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року (т.2 а.с.7-8).

19 лютого 2020 року через канцелярію суду з боку представника правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» Малої І.В., заявлено клопотання про здійснення процесуального правонаступництва (т.2 а.с. 41).

22 квітня 2020 року Ухвалою суду клопотання представника правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» Малої І.В. по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені» «про заміну сторони її правонаступником» - задоволено, залучено до участі у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені» в якості правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», ідентифікаційний код 40235074, юридична адреса реєстрації: місто Київ, вулиця Дмитрівська, будинок № 18/24 (т.2 а.с.54-55).

13.01.2021 року через канцелярію суду від представника правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» Успенського К.М. надійшло клопотання про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) (т.2а.с.80-81).

22 червня 2021 року через канцелярію суду від адвоката Кущ О.М., яка діє в інтересах відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшла заява згідно до змісту якої, просить призначити справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені», та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» «про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року, та договору поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року» до розгляду по суті (т.2 а.с.100).

25 січня 2022 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у задоволенні клопотання представника правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» Успенського К.М. про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) було відмовлено, оскільки це питання вже було вирішено Ухвалою суду від 22.04.2020 року.

25 січня 2022 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче провадження у справі за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені» та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» «про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року, та договору поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року», встановлено загальний порядок розгляду справи та справу призначено до судового розгляду (т.2 а.с.121-122).

Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 08 серпня 2008 року між AT «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0. Пунктом 1.1. кредитного договору визначено, що Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 22 051, 00 (двадцять дві тисячі п`ятдесят один долар США 00 центів) долар США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 106 837, 10 (сто шість тисяч вісімсот тридцять сім гривень десять копійок) гривень за курсом Національного банку України на день укладення Договору. Відповідно до пункту 1.2.2. кредитного договору, Позичальник зобов`язується сплачувати суму кредиту та проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 410,00 (чотириста десять доларів США 00 центів) доларів США в день сплати ануїтентних платежів. Розмір ануїтентного платежу може змінюватися у випадку зміни процентної ставки кредиту (т.1а.с.6-13).

08 серпня 2008 року між AT «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 222578 в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором (т.1 а.с.16-18).

07 лютого 2009 року між AT «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 2 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року. Даною Додатковою угодою змінено розмір ануїтентного платежу, а саме: з 08 лютого 2009 року у розмірі 238, 76 (двісті тридцять вісім доларів США сімдесят шість центів) доларів США; з 08 травня 2009 року до кінця терміну дії кредитного договору у розмірі 417,00 (чотириста сімнадцять доларів США 00 центів) доларів США (т.1а.с.14).

18 грудня 2009 року між AT «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 3 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року. Даною Додатковою угодою змінено розмір ануїтентного платежу, а саме: з 08 січня 2010 року по 08 березня 2010 року у розмірі 222, 02 (двісті двадцять два долари США два центи) долари США; з 08 квітня 2010 року по 08 серпня 2014 року у розмірі 417, 00 (чотириста сімнадцять доларів США 00 центів) доларів США; з 08 вересня 2014 року до кінця терміну дії кредитного договору у розмірі 511,00 (п`ятсот одинадцять доларів США 00 центів) доларів США (т.1 а.с.15)

Як вбачається з розрахунку, заборгованість за кредитним договором № 0 від 08.08.2008 року, станом на 05.03.2015 року складає - 8514 (вісім тисяч п`ятсот чотирнадцять) доларів США 65 центів, в еквіваленті за курсом НБУ станом на 05.03.2015 року становить 196608 (сто дев`яносто шість тисяч шістсот вісім) гривень 07 копійок заборгованість по кредиту та процентам та 13905 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 84 копійки пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких: 7374 (сім тисяч триста сімдесят чотири) долари США 59 центів, що за курсом НБУ станом на 05.03.2015 року становить 170283 (сто сімдесят сім тисяч двісті вісімдесят три) гривні 44 копійки кредитна заборгованість; 1140 (одна тисяча сто сорок) долари США 06 центів, що за курсом НБУ станом на 05.03.2015 року становить 26324 (двадцять шість тисяч триста двадцять чотири) гривні 63 копійки заборгованість по процентам за користування кредитом; 11083 (одинадцять тисяч вісімдесят три) гривні 48 копійок пеня за прострочення сплати кредиту; 2822 (дві тисячі вісімсот двадцять дві) гривні 36 копійок пеня за прострочення сплати процентів (т.1а.с.19-29).

24 вересня 2019 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 144, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08.08.2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія» (т.2.а.с. 82-84).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановленим договором поруки.

Згідно до ст. 559 ЦК України, зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 року № 2478-VIII,

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу. Частина третя статті 559 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2478-VIII від 03.07.2018\

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Частина четверта статті 559 в редакції Законів № 1414-VIII від 14.06.2016, № 2478-VIII від 03.07.2018\

Ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.

Статтю 559 доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 2478-VIII від 03.07.2018\

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що 08 серпня 2008 року між AT «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0. Пунктом 1.1. кредитного договору визначено, що Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 22 051, 00 (двадцять дві тисячі п`ятдесят один долар США 00 центів) долар США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 106 837, 10 (сто шість тисяч вісімсот тридцять сім гривень десять копійок) гривень за курсом Національного банку України на день укладення Договору. Відповідно до пункту 1.2.2. кредитного договору, Позичальник зобов`язується сплачувати суму кредиту та проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 410,00 (чотириста десять доларів США 00 центів) доларів США в день сплати ануїтентних платежів. Розмір ануїтентного платежу може змінюватися у випадку зміни процентної ставки кредиту (т.1а.с.6-13).

08 серпня 2008 року між AT «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 222578 в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором (т.1 а.с.16-18).

07 лютого 2009 року між AT «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 2 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року. Даною Додатковою угодою змінено розмір ануїтентного платежу, а саме: з 08 лютого 2009 року у розмірі 238, 76 (двісті тридцять вісім доларів США сімдесят шість центів) доларів США; з 08 травня 2009 року до кінця терміну дії кредитного договору у розмірі 417,00 (чотириста сімнадцять доларів США 00 центів) доларів США (т.1а.с.14).

18 грудня 2009 року між AT «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 3 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року. Даною Додатковою угодою змінено розмір ануїтентного платежу, а саме: з 08 січня 2010 року по 08 березня 2010 року у розмірі 222, 02 (двісті двадцять два долари США два центи) долари США; з 08 квітня 2010 року по 08 серпня 2014 року у розмірі 417, 00 (чотириста сімнадцять доларів США 00 центів) доларів США; з 08 вересня 2014 року до кінця терміну дії кредитного договору у розмірі 511,00 (п`ятсот одинадцять доларів США 00 центів) доларів США (т.1 а.с.15)

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов`язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором.

При цьому, згідно ст.212, 611, 651 ЦК щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором.

Згідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Умовами кредитного договору визначено, що договір може бути змінений у встановленому даним договором порядку. Тобто, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту шляхом направлення відповідного повідомлення, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення.

Оскільки Відповідач 1 свої зобов`язання виконувала не належним чином, утворилась заборгованість за кредитним договором № 0 від 08.08.2008 року, яка станом на 05.03.2015 року складає - 8514 (вісім тисяч п`ятсот чотирнадцять) доларів США 65 центів, в еквіваленті за курсом НБУ станом на 05.03.2015 року становить 196608 (сто дев`яносто шість тисяч шістсот вісім) гривень 07 копійок заборгованість по кредиту та процентам та 13905 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 84 копійки пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких: 7374 (сім тисяч триста сімдесят чотири) долари США 59 центів, що за курсом НБУ станом на 05.03.2015 року становить 170283 (сто сімдесят сім тисяч двісті вісімдесят три) гривні 44 копійки кредитна заборгованість; 1140 (одна тисяча сто сорок) долари США 06 центів, що за курсом НБУ станом на 05.03.2015 року становить 26324 (двадцять шість тисяч триста двадцять чотири) гривні 63 копійки заборгованість по процентам за користування кредитом; 11083 (одинадцять тисяч вісімдесят три) гривні 48 копійок пеня за прострочення сплати кредиту; 2822 (дві тисячі вісімсот двадцять дві) гривні 36 копійок пеня за прострочення сплати процентів (т.1а.с.19-29).

Беручи до уваги що 24 вересня 2019 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 144, то право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08.08.2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія» (т.2.а.с. 82-84).

Розрахунок заборгованості відповідачів за кредитом, який надано позивачем, є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу.

Вирішуючи спір в частині вимог до поручителя за договором поруки ОСОБА_2 , судом враховані спірні правовідносини та норми матеріального права, які їх регулюють.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно, первісний позов до відповідачів є обґрунтованим, таким, що підлягає задоволенню, підстави, що спростовують вимоги позивача судом не встановлені.

За частиною 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із частиною 1 статті 598, статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Подібна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц (провадження № 14-145цс18).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема щодо грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Позивач заявив первісний позов про стягнення заборгованості у валюті - долар США, з еквівалентом до національної валюти України за офіційним курсом НБУ.

Згідно зі статтями 627, 628 та 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 525, 526 зазначеного Кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

До такого самого висновку прийшла й колегія суддів Верховного Суду, яка продовжила розгляд справи, яку відмовилася прийняти до розгляду Велика Палата та відобразила свій висновок у постанові № 5017/1987/2012 від 05.03.2019 року.

У кожному конкретному випадку умови кредитного договору мають істотне значення при визначенні періоду, за який можуть нараховуватися проценти, передбачені ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з приписів ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, при цьому відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка ним отримана.

Як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. Тому, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Верховний Суд з урахуванням зазначеного правового висновку Великої Палати Верховного Суду зазначає, що стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті не суперечить законодавству України, якщо в іноземній валюті надавався кредит за договором і позивач просить стягнути суму боргу у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

За таких обставин, керуючись п. 4. ст. 611 (у частині обов`язку щодо відшкодування збитків), ч.ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України, суд дійшов висновку про необхідність захисту майнового права позивача шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором заборгованість за кредитним договором № 0 від 08.08.2008 року в розмірі 8514 (вісім тисяч п`ятсот чотирнадцять) доларів США 65 центів, яка складається з кредитної заборгованості у розмірі 7374 (сім тисяч триста сімдесят чотири) долари США 59 центів, та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 1140 (одна тисяча сто сорок) доларів США 06 центів. та в цій частині первісний позов підлягає задоволенню.

Що стосується стягнення пені, то суд вважає наступне.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

Крім цього, за змістом ч.2 ст. 192, ч.3 ст. 533 ЦК України, Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто, поряд із стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Однак вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної суми заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафних санкцій.

За таких обставин, задоволенню в частині стягнення пені у розмірі 11083 (одинадцять тисяч вісімдесят три) гривні 48 копійок пеня за прострочення сплати кредиту та 2822 (дві тисячі вісімсот двадцять дві) гривні 36 копійок пеня за прострочення сплати процентів, в цій частині первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 193 Цивільного кодексу України передбачено право Відповідача пред`явити зустрічний позов, який приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У зустрічному позові ОСОБА_1 у більшій своїй частині складається з витягів з правових норм, які регулюють кредитні правовідносини. Вона не заперечує факту укладання кредитного договору № 0 від 08.08.2008 року, відповідно до умов якого вона отримала кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 22 051,00 (двадцять дві тисячі п`ятдесят один) дол. США, 00 центів США, та зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 08.08.2015 року та сплачувати протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,5% річних.

Також ОСОБА_1 не заперечує, що 21.12.2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Публічне Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та нею було укладено Додаткову угоду № 2, щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації. та 18 грудня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» - 21.12.2009 Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та нею укладено Додаткову угоду № 3. Сторони домовились про зміну розміру ануїтетного платежу за Договором.

ОСОБА_1 у зустрічному позові вказує, що пунктом 1.1. передбачено, що Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 22 051, 00 (двадцять дві тисячі п`ятдесят один долар США 00 центів) долар США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 106 837, 10 (сто шість тисяч вісімсот-тридцять сім гривень десять копійок) гривень за курсом Національного банку України на день укладення Договору, оскільки вона не володіє спеціальними фінансовими знаннями та не отримала письмово від Банку іншої інформації щодо повної сукупної вартості кредиту, вважала, що дана сума і є кінцевою сукупною вартістю кредиту, яка вже давно нею сплачена Банку. Таким чином вона вважає підприємницьку практику AT «УКРСИББАНК» нечесною та такою, що ввела її, як споживача в оману, і якби їй було письмово надано детальний розрахунок сукупної вартості кредиту, доступно чітко і зрозуміло роз`яснено усі фінансові ризики кредитування у іноземній валюті, вона б обрала інший вид кредитування у іншій фінансовій установі.

При цьому будь яких доказів про повне або часткове погашення кредитної заборгованості позивач за зустрічним позовом суду не надала, свого розрахунку заборгованості по кредитному договору № 0 від 08.08.2008 року, суду не подала.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За приписами статті 57 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в судах) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Аналогічні норми містяться у статті 76 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

Статтею 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в судах) установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Такі ж вимоги передбачені у статті 89 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частини четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, кредитору забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які банк здійснює на власну користь чи споживач здійснює на користь банку, тому позовні вимоги банку про стягнення штрафу з Відповідача - 1 задоволенню не підлягають.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Інші доводи позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, які наведені у первісному та зустрічному позові, в поясненнях в ході розгляду справи, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином підводячи підсумок викладеному, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги ТОВ «Українська факторингова компанія» як правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , заборгованості за кредитним договором № 0 від 08.08.2008 року підлягає стягненню у розмірі 8514 (вісім тисяч п`ятсот чотирнадцять) доларів США 65 центів, яка складається з кредитної заборгованості у розмірі 7374 (сім тисяч триста сімдесят чотири) долари США 59 центів, та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 1140 (одна тисяча сто сорок) доларів США 06 центів, а первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В той час, як зустрічний позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» «про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року та договору поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року» задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема щодо грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судові витрати.

Як передбачено ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від спати встановлюються законом.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з кожного Відповідача розмірі 917 (дев`ятсот сімнадцять ) гривень 57 копійок у відшкодування витрат на оплату судового збору при звернені із позовом.

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» () місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська № 18/24 поверх 8, заборгованість за кредитним договором № 0 від 08.08.2008 року в розмірі 8514 (вісім тисяч п`ятсот чотирнадцять) доларів США 65 центів, яка складається з кредитної заборгованості у розмірі 7374 (сім тисяч триста сімдесят чотири) долари США 59 центів, та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 1140 (одна тисяча сто сорок) доларів США 06 центів.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» () місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська № 18/24 поверх 8, судові витрати у розмірі 917 (дев`ятсот сімнадцять ) гривень 57 копійок, сплачений судовий збір.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), яка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» () місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська № 18/24 поверх 8, судові витрати у розмірі 917 (дев`ятсот сімнадцять ) гривень 57 копійок, сплачений судовий збір.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» «про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 серпня 2008 року та договору поруки № 222578 від 08 серпня 2008 року» - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони по справі:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» () місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська № 18/24 поверх 8;

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), яка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Повний текст рішення складений 14 жовтня 2022 року.

Суддя Івченко Т. П.