Ухвала

Іменем України

11 липня 2022 року

м. Київ

справа № 520/10947/14-ц

провадження № 61-4363ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє адвокат Гаврилюк Юлія Ігорівна на постанову Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» (правонаступник публічного акціонерного товариства «Банк Форум») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська компанія імперіал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фруктовий дім імперіал ВН», Товариство з обмеженою відповідальністю «Рибна компанія імперіал» про стягнення заборгованості за генеральним договором про надання фінансових послуг,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська компанія імперіал» (далі - ТОВ «Українська компанія імперіал»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фруктовий дім імперіал ВН» (далі - ТОВ «Фруктовий дім імперіал ВН»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Рибна компанія імперіал» (далі - ТОВ «Рибна компанія імперіал») про стягнення заборгованості за генеральним договором про надання фінансових послуг.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року провадження у справі № 520/10947/14-ц закрито та роз`яснено позивачу його право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» задоволено частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року про закриття провадження скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У травні 2022 року до Верховного Суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє адвокат Гаврилюк Ю. І. подали касаційну скаргу, в якій заявники просять скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року та залишити в силі ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє адвокат Гаврилюк Ю. І., залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У червні 2022 року заявником усунуто недоліки.

Розглянувши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до положень статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час пред`явлення позову), у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 1 ГПК України, (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарським судам, згідно з пунктом 1 частини першої статті 12 ГПК України (у редакції, яка діяла на час пред`явлення позову), підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

За змістом пункту 1 частини першої цієї статті, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З огляду на наведений вище пункт законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року чітко розмежував юрисдикцію судів за правилами цивільного та господарського судочинства щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, встановивши у пункті 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, що критерієм розмежування юрисдикції у таких спорах є суб`єктний склад основного зобов`язання.

До 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року існували інші правила щодо юрисдикції господарських судів.

Судом встановлено, що 26 серпня 2014 року ПАТ «Банк Форум» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи - ТОВ «Українська компанія імперіал», ТОВ «Фруктовий дім імперіал ВН» та ТОВ «Рибна компанія імперіал» про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2015 року позов ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи - ТОВ «Українська компанія імперіал», ТОВ «Фруктовий дім імперіал ВН» та ТОВ «Рибна компанія імперіал» про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» загальну суму заборгованості за генеральним договором № 1-0028/12/11-KLR від 04 жовтня 2011 року з додатковими угодами до нього, яка дорівнює 10 173 978,78 доларів США та 23 644 006,16 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» загальну суму заборгованості за генеральним договором № 1-0028/12/11-KLR від 04 жовтня 2011 року з додатковими угодами до нього, яка дорівнює 10 173 978,78 доларів США та 23 644 006,16 грн.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду м. Києва від 18 червня 2019 року здійснено заміну стягувача - ПАТ «Банк Форум» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» у справі № 910/17994/14.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лісовської М. М. про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2015 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

З огляду на зазначене, звернувшись у серпні 2014 року до суду ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» дотрималося правил юрисдикції та підсудності справи, оскільки на момент постановлення районним судом ухвали про відкриття провадження у справі, були відсутні правила, що відносили подібні спори до господарської юрисдикції.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України та закрив провадження у справі після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, оскільки застосуванню підлягає закон, який діє на час вчинення процесуальної дії, а саме - відкриття провадження у справі.

Отже, суд не може вирішувати питання наявності підстав для закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, у разі зміни законодавства після відкриття провадження у справі. Тобто зміна юрисдикції розгляду справи після відкриття провадження у справі не є підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач обрав спосіб захисту своїх прав про стягнення заборгованості з поручителів, які є фізичними особами, в порядку цивільного судочинства, що узгоджувалося з нормами ЦПК України та ГПК України в редакції, чинній на момент звернення до суда, а на сторону по справі не можна покласти виконання вимог закону, яких на момент її звернення до суду ще не існувало, дійшов правильного висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, якою провадження за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА»закрито, та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 травня 2022 року у справі № 759/2075/16-ц (провадження № 61-20709св21).

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин та зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. У силу вимог статті 400 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Отже, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, постановленим із правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє адвокат Гаврилюк Юлія Ігорівна на постанову Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» (правонаступник публічного акціонерного товариства «Банк Форум») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська компанія імперіал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фруктовий дім імперіал ВН», Товариство з обмеженою відповідальністю «Рибна компанія імперіал» про стягнення заборгованості за генеральним договором про надання фінансових послуг, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк