Номер провадження 2/754/2502/22
Справа №754/8968/20
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2022 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Якименко А.І.

за участю представників позивача: Харченко О.В., ОСОБА_1

за участю відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Органа опіки та піклування Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22.07.2020 відкрито провадження по справі.

22.03.2021 від представника Органу опіки та піклування Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом. Позивач мотивує свої позовні вимоги, тим що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження. 10.07.2020 до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла інформація з сектору ювенальної превенції Деснянського УП ГУ НП у м. Києві про те, що о 19:08год. 10.07.2020 було здійснено виклик швидкої допомоги за адресою: АДРЕСА_1 , до малолітньої дитини - ОСОБА_4 , діагноз отруєння важкого ступеня невідомого генезису, зупинка дихання, критичний стан. 13.07.2020 спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та фахівцями соціальної роботи Деснянського РЦСССДМ, було встановлено, що до лікарні був госпіталізований малолітній ОСОБА_4 . Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування пов`язаної із захистом прав дитини» складено акт оцінки потреб та акт оцінки рівня безпеки дитини. Відповідно до листа НДСЛ «ОХМАДИТ» від 13.07.2020 № 01-06/2052 малолітній ОСОБА_4 отруївся речовиною нейротропної дії - метадон, важкого ступеня. Розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.07.2020 № 385 «Про негайне відібрання дитини у матері», було прийнято рішення відібрати у матері ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини. 14.07.2020 малолітнього ОСОБА_4 , було передано бабусі - ОСОБА_6 , на підставі заяви про тимчасове проживання дитини з нею. У зв`язку з викладеним представник позивача просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосовно їх малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представники позивачаОСОБА_7 і ОСОБА_1 в судових засіданнях підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини та докази, які викладені в позовній, просили суд задовольнити позивні вимоги, беручи до уваги висновки Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування.

Відповідач ОСОБА_2 в судових засіданнях зазначила, що просить суд відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки дуже любить свого сина ОСОБА_4 , на даний час прикладає максимально зусиль, щоб виправити ситуацію, яка сталася 10.07.2020, просила суд дати їй другий шанс. Крім того зазначила, що сумлінно проходить курс реабілітації від наркотичної залежності, має роботу.

Відповідач ОСОБА_3 в судових засіданнях зазначив, що син ОСОБА_4 проживає разом з ним, відповідач забезпечує матеріальні та моральні потреби сина, просив суд відмовити в задоволені позовних вимог. Також додав, що на сьогодні успішно пройшов курс реабілітації від наркотичної залежності, більше не вживає будь-якого виду наркотичних препаратів, має роботу та добре доглядає і піклується як за молодшим сином так і за старшим.

11.05.2021 в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_8 , є батьком ОСОБА_3 , зазначив, що його син ОСОБА_3 працює та намагається бути гарним батьком для ОСОБА_4 . Просив суд не позбавляти батьківських прав його сина, оскільки вважає, що його син заслуговує залишитись батьком, щодо матері малолітнього онука, зазначав, що не вважає її гарною матір`ю.

Свідок ОСОБА_6 , є мамою ОСОБА_2 , зазначила, що її онук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з нею, опіки над онуком не брала. ОСОБА_3 кожний день бачить сина, ОСОБА_2 3-4 рази на тиждень відвідує дитину. Просила суд не позбавляти батьківських прав ОСОБА_3 , оскільки вважає його дійсно гарним батьком для її онука, щодо своєї дочки вважає, що вона може виправитися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , видане повторно Подільським районним у міста Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 903.

03.11.2020 на підставі заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 № 66/20 від 03.11.2020 змінено прізвище дитини із ОСОБА_4 на ОСОБА_4 та реєстрацію народження дитини проведено у відповідності до ст. 126 Сімейного кодексу України.

10.07.2020 до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла інформація з сектору ювенальної превенції Деснянського УП ГУ НП у м. Києві про те, що о 19:08год. 10.07.2020 було здійснено виклик швидкої допомоги за адресою: АДРЕСА_1 , до малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діагноз отруєння важкого ступеня невідомого генезису, зупинка дихання, критичний стан.

13.07.2020 спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та фахівцями соціальної роботи Деснянського РЦСССДМ, було встановлено що до лікарні був госпіталізований малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування пов`язаної із захистом прав дитини» складено акт оцінки потреб та акт оцінки рівня безпеки дитини.

Відповідно до листа НДСЛ «ОХМАДИТ» від 13.07.2020 № 01-06/2052 малолітній ОСОБА_4 отруївся речовиною нейротропної дії - метадон, важкого ступеня.

Розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.07.2020 № 385 «Про негайне відібрання дитини у матері», було прийнято рішення відібрати у матері ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із загрозою життю і здоров`ю дитини.

14.07.2020 малолітнього ОСОБА_4 було передано бабусі ОСОБА_6 , на підставі заяви про тимчасове проживання дитини з нею.

Відповідно до листа Деснянської районної у м.Києві Центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді №1031 від 22.10.2020 ОСОБА_2 отримувала направлення для проходження курсу соціально-профілактичної роботи за програмою психологічної реабілітації; детоксикації амбулаторно, але повний рекомендований курс не пройшла.

Також судом установлено, що відповідачі проходили курс лікування від наркологічної залежності в медичному центрі «Клініка імені Гальченка В.В.» у лікаря нарколога, психіатра ОСОБА_16 . Однак медичний центр «Клініка імені Гальченка В.В.» проігнорував та не виконав ухвалу суду про витребування необхідної інформації, а саме чи дійсно перебували на обліку та чи страждають на даний час відповідачі від наркотичної залежності.

Відповідно до характеристики, яка надана ОСОБА_3 , ТОВ «Сімлер», ОСОБА_3 прийнятий на роботу з 20.08.2021, зарекомендував себе як відповідальний і працьовитий працівник, взаємовідносини з колективом дружні, дотримується корпоративних правил і норм.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Так, вимогами частин 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно статей 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998року №16, складання письмових висновків органів опіки і піклування та їхню участь у судових засіданнях покладено на відділи й управління освіти районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій і виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад.

Відповідно до висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки і піклування №102/02/37-5792 від 25.08.2020, зазначено, що враховуючи інтереси дитини, керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини від 18.03.2021 (протокол №16), Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки і піклування №102/02/38-1913 від 26.03.2021, в якому зазначено, що враховуючи інтереси дитини, керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини від 18.03.2021 (протокол №6), Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак висновки служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав суд розцінює передчасними та не приймає їх до уваги під час ухвалення рішення, оскільки як було встановлено в судовому засіданні, належних та достатніх роз`яснювальних заходів з відповідачами з моменту події і за час звернення позивача до суду про позбавлення відповідачів батьківських прав не проведено.

До того ж статтею 1 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Згідно зі статтями 5, 8 Закону України "Про охорону дитинства" місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують: проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері; розвиток мережі навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, соціального захисту, а також позашкільних навчальних закладів, діяльність яких спрямована на організацію дозвілля, відпочинку і оздоровлення дітей, зміцнення їх матеріально-технічної бази; вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших, передбачених законодавством, умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей; організацію безкоштовного харчування дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних і інклюзивних класах, та учнів 1-4 класів загальноосвітніх навчальних закладів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям"; можуть забезпечувати пільговий проїзд учнів, вихованців, студентів до місця навчання і додому у порядку та розмірах, визначених органами місцевого самоврядування, та передбачати на це відповідні видатки з місцевих бюджетів; вирішення питань про надання пільг та державної допомоги дітям та сім`ям з дітьми відповідно до законодавства; контроль за дотриманням в ігрових залах, комп`ютерних клубах, відеотеках, дискотеках, інших розважальних закладах та громадських місцях правопорядку та етичних норм стосовно дітей; вжиття інших заходів щодо охорони дитинства, віднесених до їх компетенції законодавством України.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Зокрема позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Також, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Судом установлено, що за час розгляду судом справи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 змінили своє ставлення до батьківства, змінили спосіб життя, ОСОБА_2 проходить лікування та практично не вживає наркотичних речовин, лише тільки за приписом лікаря задля поступового повного вилікування, а ОСОБА_3 взагалі більше року не вживає будь-яких наркотичних препаратів, обидва батьків працюють.

На даний час дитина проживає з батьком ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_2 за адресою реєстрації ОСОБА_3 , батьки разом піклуються про сина, забезпечують матеріальні та моральні потреби дитини.

Також, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 люблять свого сина, намагаються виправити всі свої помилки, змінюють своє життя на краще, для гармонійного розвитку дитини.

Доводи представників позивача про ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини не знайшли свого підтвердження достовірними доказами. Суду не надано доказів про ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Також відсутні будь-які докази того, що на виконання вимог статей 1-3, 9 Конвенції ООН «Про права дитини» державні органи вживали необхідних та достатніх заходів щодо надання необхідної допомоги сім`ї сторін, що реально був наданий комплекс соціальних послуг з метою покращення ситуації в їх родині, а навпаки судом встановлено формальний підхід до родини без будь-якої фактичної допомоги за якою відповідачі намагалися звертатися.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Так, у справі Хант проти України (рішення від 7 грудня 2006 року) суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78)". У цьому рішенні також зазначено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, приймаючи до уваги право дитини мати обох батьків і підтримувати з ними постійний зв`язок, суд приходить до висновку про те, що хоча відповідачі і не в достатній мірі опікувались своїм сином, не в повній мірі виконували свої батьківські обов`язки по утриманню та вихованню дитини їх поведінка не свідчить про наявність безумовних підстав для застосування до них такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Крім того на сьогодні судом встановлено, що відповідачі намагаються виправитися, а саме: постійно піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечують необхідним харчування, медичним доглядом, спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, виявляють інтересу до її внутрішнього світу.

За таких обставин у суду відсутні правові підстави для застосування крайнього заходу впливу та позбавлення батьківських прав відповідачів, які мають бажання спілкуватись з дитиною, на сьогодні належно виконують свої батьківські обов`язки, піклуються та утримують свого сина.

Отже, враховуючи викладене вище, пріоритетність у вирішенні даного спору інтересів дитини, необхідності для гармонійного розвитку дитини спілкуванні сина як з матір`ю, так і з батьком, позовні вимоги представника служби щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відносно їх сина - ОСОБА_4 у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому суд вважає, що слід в позові відмовити повністю.

Однак, як роз`яснено в п.п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином суд вважає за необхідне застосувати до відповідачів заходи попередження та попередити останніх про необхідність продовжувати змінювати своє ставлення до виховання дитини.

Тобто суд, дійшов висновку, що відповідачі мають бути попереджені про те, що в разі не виконання приписів лікування від наркотичної залежні та не позбавлення від такої залежності, ухилення від участі у вихованні дитини та його утримання, вони можуть бути позбавлені батьківських прав.

Враховуючи Закон України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», який виходячи з Конституції України та Конвенції ООН про права дитини цей Закон визначає правові основи діяльності органів і служб у справах дітей та спеціальних установ для дітей, на які покладається здійснення соціального захисту і профілактики правопорушень серед осіб, які не досягли вісімнадцятирічного віку, суд вважає необхідним покласти контроль за виконанням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських обов`язків на Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись Принципами Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН, Конституцією України, Законом України «Про охорону дитинства», Сімейним кодексом України, статтями 7, 10, 12, 13, 19, 44, 76-81, 141, 244-245, 259-263 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У позові Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Контроль за виконанням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків покласти на Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, , місце знаходження за адресою: місто Київ, проспект Маяковського, 29.

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 15.07.2022.

Суддя В.В. Бабко