Справа № 274/233/22
Провадження № 2/0274/711/22
Рішення

Іменем України

01.07.2022 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., представників сторін Кушніренка А.В., Попова І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В с т а н о в и в :

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на його користь рухоме майно - легковий автомобіль марки SKODA, модель Oktavia, рік випуску 2006, номер шасі ( кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; визнати за ним право власності на рухоме майно - легковий автомобіль марки SKODA, модель Oktavia, рік випуску 2006, номер шасі ( кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.03.2006 між АКБ " Укрсоцбанк" та ним був укладений кредитний договір № 289/6-САФ03.16-2 для оплати придбаного автомобіля марки автомобіль марки SKODA, модель Oktavia, рік випуску 2006, згідно з договором купівлі - продажу № 1 від 29.03.2006, укладеним з ТзОВ " ОПАД". На забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором від 29.03.2006 між ПАТ " Укрсоцбанк" та ним був укладений договір застави транспортного засобу № 289/6-ЗАФ03.16-2, за умовами якого він передав в заставу банку транспортний засіб - автомобіль марки SKODA, модель Oktavia, рік випуску 2006, номер шасі ( кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 . У Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 047.04.2006 року було зареєстровано приватне обтяження на автомобіль.

03.02.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. було вчинено виконавчий напис № 311 щодо звернення стягнення на транспортний засіб автомобіль марки SKODA, модель Oktavia, рік випуску 2006, номер шасі ( кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 , що належав йому на праві власності.

12.03.2012 державним виконавцем Коростишівського районного відділу державної виконавчої служби було складно Акт опису й арешту майна, а 17.04.2012 державним виконавцем було вилучено автомобіль. Оскільки він не погоджувався з діями приватного нотаріуса та державного виконавця, за його заявою державним виконавцем було відкладено провадження виконавчих дій на підставі виконавчого напису нотаріуса, а згодом за його заявою про забезпечення позову Коростишівським районним судом було постановлено ухвалу від 21.11.2012 у справі № 611/2456/12 про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Рішенням Коростишівського районного суду від 15.02.2013 у справі № 611/2456/12 визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. № 311 таким, що не підлягає виконанню.

Не зважаючи на зупинення виконавчий дій 26.11.2012 ПП "Спеціалізоване підприємство " Юстиція" проведено прилюдні торги з реалізації майна - автомобіля марки SKODA, модель Oktavia, рік випуску 2006, номер шасі ( кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 . За наслідками проведення прилюдних торгів транспортний засіб було передано у власність ОСОБА_3 . Вважаючи такі дії неправомірними ПАТ " Укрсоцбанк" звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.10.2013 у справі № 295/2501/13 визнано недійсними прилюдні торги від 26.11.2012 . Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 12.12.2013 у справі № 295/2501/13-ц рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17.10.2013 скасовано та прийнято нове рішення, яким визнано недійсними прилюдні торги від 26.11.2012 з реалізації рухомого автомобіля марки SKODA, модель Oktavia, рік випуску 2006, номер шасі ( кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Вказав, що ним вживалися заходи щодо повернення належного йому майна, у тому числі шляхом звернення до державної виконавчої служби. Державна виконавча служба Коростишівського районного відділу не вживала жодних заходів щодо повернення йому майна, лише зверталася до суду із заявою про роз"яснення рішення суду щодо обов"язку набувача майна за наслідками недійсних торгів ОСОБА_3 повернути автомобіль йому. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16.03.2014 у наданні таких роз"яснень було відмовлено. В подальшому відділ державної виконавчої служби звернувся до суду із заявою про поворот виконання, проте ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 16.09.2014 у задоволенні заяви про поворот виконання відмовлено .

Станом на 29.07.2016 року легковий автомобіль марки SKODA, модель Oktavia, рік випуску 2006, номер шасі ( кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 був зареєстрований за ним. З метою розшуку автомобіля він звертався до правоохоронних органів.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області в цивільній справі № 2810/1916/15-ц від 02.03.2016 було задоволено позовні вимоги ПАТ " Укрсоцбанк" та стягнуто з нього на користь банку 19346,24 дол. США заборгованості за кредитом і відсотками та 185 655,34 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків.

Зазначив, що наприкінці 2021 року за допомогою електронних сервісів МВС він дізнався, що належний йому автомобіль зареєстрований за ОСОБА_2 , перереєстрація на нового власника здійснена у листопаді 2016 року, хоча автомобіль перебував в обтяженні.

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду від 28.01.2022 в справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін ( а.с.36-37).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що дійсно спірний автомобіль був придбаний відповідачем за договором купівлі - продажу в листопаді 2016 року. Перереєстрація автомобіля на нового власника відбувалася в ТСЦ м. Бердичева, на момент перереєстрації будь - яких обтяжень у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано не було, тому відповідач вважається добросовісним набувачем спірного автомобіля. Крім того з 11.07.2017 року відповідач не володіє спірним автомобілем, оскільки фактично продав його шляхом оформлення генеральної довіреності.

Також просить суд застосувати строки позовної давності до заявлених позовних вимог, вказуючи на те, що позивач про порушення свого права дізнався ще в 2012 році, а даний позов подано в січні 2022 року.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Враховуючи характер спірних правовідносин, зміст заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що даний спір пов`язаний із захистом права власності.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства значаться справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 387 ЦК України визначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин, а майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388ЦК України пов`язується з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця стаття передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст.388ЦК України можливості витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передання майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, потрібно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України, зокрема, чи вибуло це майно з володіння власника з його волі.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

За змістом ст.388ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 11 червня 2014 року у справі № 6-52цс14 та від 24 червня2015 року у справі № 6-535цс15, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2201/15-ц.

Судом встановлено, що відповідно до виконавчого напису від 03.02.2010, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. пропонувалося звернути стягнення на транспортний засіб марки SKODA Oktavia, рік випуску 2006, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, задовольнити вимоги АКБ" Укрсоцбанк" в особі Київської філії АКБ " Укрсоцбанк" в сумі 11386 дол. США 51 цент ( а.с. 12).

12.03.2012 державним виконавцем Коростишівського районного відділу державної виконавчої служби складено Акт опису й арешту майна транспортного засобу SKODA Oktavia, рік випуску 2006, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ( а.с. 13-14).

17.04.2012 державним виконавцем ВДВС Коростишівського РУЮ складено Акт вилучення описаного та арештованого майна ( а.с. 15).

15.11.2012 старшим державним виконавцем ВДВС Коростишівського РУЮ при примусовому виконанні виконавчого напису № 311 виданого 03.02.2010 винесено постанову про відкладення виконавчих дій на підставі заяви боржника ( а.с.16).

21.11.2012 суддею Коростишівського районного суду Житомирської області в цивільній справі № 611/2456/12 розглянуто заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ " Укрсоцбанк", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено. Зупинено стягнення відділом ДВС Коростишівського РУЮ з ОСОБА_1 в сумі 90978,21 грн. та 3500,00 витрат за вчинення виконавчого напису нотаріуса на коритись ПАТ " Укрсоцбанк" на підставі виконавчого напису нотаріуса виданого 03.02.2010 реєстровий № 311-шляхом зупинення виконавчого провадження № 18145496 та заборонено відділу ДВС Коростишівського РУЮ вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса ( а.с.17).

15.02.2013 року рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області в цивільній справі № 611/2456/12 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича, зареєстрований у реєстрі за № 311, за договором застави від 29 березня 2006 року про стягнення із ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 90 978,21 гривень та 3 500,00 гривень витрати за вчинення виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ( а.с. 18-19).

17.10.2013 рішенням Богунського районного суду м. Житомира в цивільній справі № 295/2501/13 за позовом ПАТ Укрсоцбанк до ПП Спеціалізоване підприємство Юстиція, Відділу державної виконавчої служби Коростишівського районного управління юстиції, за участю третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання прилюдних торгів недійсними, позов ПАТ Укрсоцбанк до ПП Спеціалізоване підприємство Юстиція, Відділу державної виконавчої служби Коростишівського районного управління юстиції про визнання прилюдних торгів недійсними задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги від 26.11.2012 року з реалізації рухомого майна транспортного засобу марки SKODA Oktavia, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ( а.с. 20).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12.2013 в цивільній справі № 295/2501/13-ц апеляційні скарги Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення. Визнано недійсними прилюдні торги проведені 26 листопада 2012 року з реалізації автомобіля SKODA Oktavia, 2006 року випуску, шасі (кузов, ра а) № НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_3 ( а.с. 21-22).

05.02.2014 начальник ВДВС Коростишівського РУЮ звернулася із заявою про роз"яснення рішення суду до апеляційного суду Житомирської області, просили роз"яснити чи потрібно набувачу майна - ОСОБА_3 повернути боржнику автомобіль. Роз"яснити чи потрібно органу ДВС повернути набувачу майна сплачені ним кошти( а.с. 23).

06.03.2014 ухвалою апеляційного суду Житомирської області відмовлено відділу ДВС Коростишівського РУЮ Житомирської області у задоволенні заяви про роз"яснення рішення колегії судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області від 12.12.2013 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства " Укрсоцбанк" до Приватного підприємства " Спеціалізоване підприємство " Юстиція", відділу державної виконавчої служби Коростишівського районного управління юстиції, треті особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання прилюдних торгів недійсними ( а.с. 24).

15.09.2014 ухвалою Богунського районного суду м. Житомира в цивільній справі № 295/2501/13-ц відмовлено у задоволенні заяви відділу державної виконавчої служби Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області про поворот виконання ( а.с.25).

16.08.2016 Управлінням патрульної поліції у місті Житомирі надано відповідь ОСОБА_7 , мешканці смт. Черняхів, Житомирської області, було повідомлено що її заява щодо розшуку автомобіля Шкода - Октавія, номерний знак НОМЕР_3 , розглянута Управлінням патрульної поліції. Особовий склад УПП у м. Житомирі ДПП орієнтовано щодо розшуку зазначеного транспортного засобу та міроприємства по його встановленню тривають ( а.с. 26).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, виданого на ім"я ОСОБА_4 станом на 05.01.2022 встановлено, що 10.11.2016 в ТЦС 1842 було переєстровано на нового власника за договором купівлі - продажу транспортний засіб автомобіль марки SKODA, модель Oktavia TOUR, рік випуску 2006, номер шасі ( кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Вказано наявність обтяжень на авто - так ( а.с. 28-29).

Таким чином, судом встановлено, що спірне рухоме майно вибуло з володіння власника поза його волею, тому його права є порушеними.

Однак в судовому засіданні представником відповідача заявлено вимогу про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова ВеликоїПалати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, у разі скасування судового рішення, на підставі якого набуто право власності на майно, перебіг позовної давності починається з моменту скасування такого судового рішення. (аналогічний правовий висновок Верховного Суду України, викладено у постанові по справі №6-866цс16 від 29.03.2017 року).

Так судом встановлено, що позивач починаючи з 2012 року оскаржував виконавчий напис яким було звернуто стягнення на належний йому автомобіль і в якості третьої особи приймав участь в розгляді справи про визнання прилюдних торгів недійсними, де участь також приймав і переможець аукціону на якому був проданий належний позивачу автомобіль, попередній власник автомобіля, ОСОБА_3 . Рішення суду в цивільній справі № 295/2501/13ц - про визнання прилюдних торгів недійсними набрало законної сили 12.12.2013 року, про що достеменно знав позивач, однак до суду з позовом про витребування майна він звернувся лише 14.01.2022 , через 8 років з моменту, коли дізнався про порушення свого права власності на спірний автомобіль.

В судовому засіданні представником позивача вказані обставини спростовані не були.

З огляду на викладене вимога про витребування майна є такою, що заявлена з пропуском строку позовної давності, тому до задоволення не підлягає.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який у цивільному та господарському судочинстві визначений як строк позовної давності, а в адміністративному - строк звернення до суду.

У питаннях визначення строків одразу закладена певна суперечність між інтересами однієї сторони, яка наполягає на безумовному застосуванні процесуальних строків, та інтересами іншої сторони, яка вважає, що строк варто поновити; умовний конфлікт між принципом правової визначеності та принципом права на судовий захист, обидва з яких є елементами принципу верховенства права.

У науковій літературі наголошується, що правова визначеність є універсальним правовим інститутом, дія якого поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

При цьому ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38) підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі, які об`єктивно унеможливлюють або створюють істотні перешкоди для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій, а наведені позивачем причини до таких віднести не можливо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», («Perez de Rada Cavanilles v. Spain»), заява №28090/95).

Реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Осман проти Сполученого Королівства», («Osman v. the United Kingdom»), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Круз проти Польщі», («Kreuz v. Poland»), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Отже, відповідно до практики ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення від 10 лютого 2010 року в справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (пункт 29 рішення від 09 грудня 1994 року в справі «Ruiz Torija v. Spain» («Руїс Торіха проти Іспанії»), заява №18390/91).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4,12- 13, 76-81,89, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06 липня 2022 року.

Суддя Т.М. Вдовиченко