Справа № 139/69/22
Провадження № 22-ц/801/1163/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 липня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Крейдіна Володимира Олександровича

на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 травня 2022 року, ухвалене суддею Тучинською Н.В., дата складення повного тексту не зазначена,

в справі № 139/69/22

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася в районний суд з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, в обґрунтування якого посилалась на те, що рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 08 червня 2021 року із неї на користь відповідача стягнено аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму щомісячно на кожну дитину, починаючи з 24 лютого 2021 року до досягнення дітьми повноліття.

Разом з тим у неї на утриманні знаходиться дитина-інвалід 1 групи підгрупи «А», яка потребує постійного догляду, її стан здоров`я позбавляють позивачку можливості працевлаштуватися та отримувати будь-які доходи, крім державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю та надбавки на догляд.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом про звільнення позивачки від сплати заборгованості за аліментами в сумі 39 329 гривень 06 копійок, що утворилася за період з 24 лютого 2021 року до 01 січня 2022 року.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

03 червня 2022 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Крейдіна В.О., подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає, що рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 травня 2022 року є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що з часу стягнення аліментів з ОСОБА_1 суттєво змінився стан здоров`я її третьої дитини та відповідно життя позивача, в зв`язку з чим вона не має можливості працевлаштуватися та отримувати необхідний доход.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 30 червня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому колегією суддів вирішено, що справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року, яке набрало чинності, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму щомісячно на кожну дитину, починаючи з 24 лютого 2021 року та до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 24 лютого 2021 року до 01 лютого 2022 року ОСОБА_1 сплатила за виконавчим документом 3 375 гривень аліментів на двох дітей, а тому заборгованість зі сплати аліментів за цей період складає 39 329 гривень 06 копійок.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає цим вимогам.

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дітей, які регулюються Сімейним кодексом України.

За змістом статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України.

Відповідно до статті 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 СК України до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року по справі N 706/136/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі N 753/23672/16-ц та від 27 лютого 2019 року у справі N 307/1186/17 дійшов висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, позивач на обґрунтування вимог посилалась на незадовільний стан свого здоров`я, вказуючи, що вона має низку захворювань, а також на наявність на її утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому встановлено інвалідність 1 групи (підгрупа «А») та який потребує домашнього догляду, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та отримувати будь-які доходи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем обставини її захворювання та встановлення групи інвалідності дитині не є обставинами, які мають таке значення, що є достатнім для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів.

У цій справі положення частини 2 статті 197 СК України не є нормою матеріального права, яка дає право на звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, адже заборгованість, яка має місце, не виникла у зв`язку з тяжкою хворобою позивача або іншою обставиною, що має істотне значення. Вона виникла внаслідок ухилення позивачем від сплати аліментів.

В розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

Колегія суддів приходить до висновку, що в період з 24 лютого 2021 року по 01 січня 2022 року в позивача були відсутні будь-які обставини, які б звільняли її від сплати аліментів. Крім того, позивачем ані до суду першої, ані до апеляційної інстанції не надано жодного доказу, який би підтверджував неможливість нею сплачувати аліменти у періоди, за які виникло відповідне зобов`язання.

Більше того, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період існування заборгованості по сплаті аліментів, покращила своє матеріальне становище шляхом продажу нерухомого майна.

Так, відповідно до договорів купівлі-продажу від 29 листопада 2021 року, ОСОБА_1 продала третій особі належні їй житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . За вчинення таких правочинів, відповідно до умов договорів, ОСОБА_1 отримала 42 тисячі гривень.

Отже достеменно знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання двох дітей, ОСОБА_1 здійснила відчуження нерухомого майна, не звернувши отримані від його продажу кошти на сплату уже існуючої заборгованості по аліментах.

Крім того, договором дарування від 26 листопада 2021 року ОСОБА_1 відчужила на користь ОСОБА_6 належну їй земельну ділянку з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Дар сторонами оцінено в 40 000 гривень.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вказаний правочин є безоплатним і не може рахуватись як покращення матеріального становище, колегія суддів відхиляє, оскільки договір дарування є безоплатним для обдарованого, проте не для дарувальника, який фактично втрачає своє майно. Такі дії позивача дарування третій особі нерухомого майна, яке самі ж сторони оцінюють в 40 тисяч гривень можуть свідчити лише про штучне погіршення майнового стану ОСОБА_1 і відсутність матеріальної скрути, на яку вона посилається як на підставу для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

У постанові від 24 липня 2019 року (справа № 405/1820/17) Верховний суд висловив позицію про те, що згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення».

Отже дії позивача щодо відчуження належного їй нерухомого майна можна розцінювати як умисне ухилення від сплати існуючого боргу з аліментів та зловживання своїми правами всупереч інтересам дітей.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що матеріальний стан позивача за період 2021 року покращився також за рахунок отримуваних на підставі відповідних судових рішень аліментів на дитину ОСОБА_5 .

Так, із платника аліментів ОСОБА_7 з початку 2021 року утримувалося на користь ОСОБА_1 аліментів на загальну суму біля 6 тисяч гривень, а на кінець року ця сума збільшилася до 10 тисяч гривень

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не доведені підстави для звільнення її від сплати заборгованості по аліментам, а тому судом першої інстанції зроблено вірний та обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом обставин справи норми матеріального і процесуального права були дотримані.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, оскаржуване рішення ухвалене судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Крейдіна Володимира Олександровича залишити без задоволення, а рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 травня 2022 року, без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І. М. Стадник
Судді:І.В. Міхасішин М.В. Матківська