Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2022 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Хитрука В.М.,

за участі секретаря судового засідання Рашевської О.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави, в особі Барської міської ради Вінницької області, комунального некомерційного підприємства «Барська міська лікарня» Барської міської ради Вінницької області до ОСОБА_2 про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, -

УСТАНОВИВ:

Керівник Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Барської міської ради Вінницької області, комунального некомерційного підприємства «Барська міська лікарня» Барської міської ради Вінницької області до ОСОБА_2 про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Позовні вимоги мотивував тим, що вироком Барського районного суду Вінницької області у справі №125/1731/20 від 10.06.2021 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Як встановлено під час розгляду справи № 125/1731/20 Барським районним судом, 29 серпня 2020 року, близько 22 години 00 хвилин, біля будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 умисно наніс ОСОБА_3 один удар металевою трубою у ділянку правої ключиці, один удар у ділянку ребер з лівого боку та удар по правій нозі у ділянці коліна. Після отриманих ударів ОСОБА_3 впав на ґрунтове покриття узбіччя дороги. Після чого ОСОБА_2 ще раз вдарив ОСОБА_3 металевою трубою по голові, коли останній знаходився у лежачому положенні. Унаслідок нанесених ударів ОСОБА_3 було госпіталізовано на стаціонарне лікування до хірургічного відділення КНП «Барської ЦРЛ». Відповідно до висновку експерта № 120 від 06.10.2020 у ОСОБА_3 мали місце: закритий перелом лівого надколінника, який не був небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувався небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; забійні рани голови, лівого стегна за ознакою розладу здоров`я (тривалістю понад шість днів, але не більше трьох тижнів (21 день)) належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (тривалістю не більше шість днів), належать до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Згідно п. 1.2 глави 1 Статуту КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради, підприємство створене за рішенням Барської районної ради шляхом перетворення Комунальної установи «Барська центральна районна лікарня» Барської районної ради у комунальне некомерційне підприємство. Підприємство є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Комунальної установи «Барська центральна районна лікарня» Барської районної ради.

Відповідно до довідки комунального некомерційного підприємства «Барська міська лікарня» Барської міської ради № 277 від 05.04.2022 ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні вищевказаного медичного закладу з 30.08.2020 до 14.09.2020. Загальна вартість витрат за 15 днів лікування хворого склала 6 467,40 (шість тисяч чотириста шістдесят сім гривень 40 копійок).

Вказані витрати комунального некомерційного підприємства «Барська міська лікарня» Барської міської ради на лікування потерпілого відповідачем у добровільному порядку не сплачено.

Оскільки лікарня не здійснює захист інтересів держави, позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину до суду не пред`явлений, відповідні витрати на користь лікувального закладу не відшкодовані. Ненадходження коштів до відповідного бюджету призводить до порушень діяльності зазначеного лікувального закладу щодо безоплатного надання медичних послуг населенню та порушує інтереси держави, внаслідок чого виникає передбачене законом право прокурора на звернення до суду з позовом для їх захисту. На час звернення до суду з позовом ОСОБА_2 не відшкодував завдані його діями збитки, що є порушенням державних інтересів та підставою звернення прокурора до суду.

У судовому засіданні представник позивача прокурор Слободян В.Ю. позов підтримав повністю, наполягав на його задоволенні з підстав, які викладені у позовній заяві.

Представник Барської міської ради Вінницької області у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник комунального некомерційного підприємства «Барська міська лікарня» Барської міської ради Вінницької області у судове засідання не з`явився.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, проти позову не заперечував, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Вироком Барського районного суду Вінницької області у справі №125/1731/20 від 10.06.2021 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Як встановлено під час розгляду справи № 125/1731/20 Барським районним судом, 29 серпня 2020 року, близько 22 години 00 хвилин, біля будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 умисно наніс ОСОБА_3 один удар металевою трубою у ділянку правої ключиці, один удар у ділянку ребер з лівого боку та удар по правій нозі у ділянці коліна. Після отриманих ударів ОСОБА_3 впав на ґрунтове покриття узбіччя дороги. Після чого ОСОБА_2 ще раз вдарив ОСОБА_3 металевою трубою по голові, коли останній знаходився у лежачому положенні. Унаслідок нанесених ударів ОСОБА_3 було госпіталізовано на стаціонарне лікування до хірургічного відділення КНП «Барської ЦРЛ». Відповідно до висновку експерта № 120 від 06.10.2020 у ОСОБА_3 мали місце: закритий перелом лівого надколінника, який не був небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувався небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; забійні рани голови, лівого стегна за ознакою розладу здоров`я (тривалістю понад шість днів, але не більше трьох тижнів (21 день)) належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (тривалістю не більше шість днів), належать до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Відповідно до даних довідки КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради Вінницької області ОСОБА_3 знаходився на лікуванні у хірургічному відділенні КНП «Барська міська лікарня» з 30.08.2020 по 14.09.2020 року, у зв`язку з чим загальна вартість перебування ОСОБА_4 у лікарні склала 6467,40 грн.

Таким чином, загальна вартість лікування хворого ОСОБА_3 за час перебування у КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради Вінницької області складає 14 793,69 грн.

Згідно п. 1.2 глави 1 Статуту КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради, підприємство створене за рішенням Барської районної ради шляхом перетворення Комунальної установи «Барська центральна районна лікарня» Барської районної ради у комунальне некомерційне підприємство. Підприємство є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Комунальної установи «Барська центральна районна лікарня» Барської районної ради.

Вказані витрати комунального некомерційного підприємства «Барська міська лікарня» Барської міської ради на лікування потерпілого відповідачем у добровільному порядку не сплачено.

Відповідно до ч.1 ст. 1206 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» (далі - Постанова) питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 (далі - Порядок).

Згідно п. 6 Постанови відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.

Відповідно до п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день.

Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Згідно із п. 3 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Крім того, п. 4 Порядку передбачено, що стягнуті в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КНП «Барська міська лікарня» та статуту майно підприємства є власністю Барської міської ради.

Джерелами формування майна та коштів КНП «Барська міська лікарня» є: комунальне майно, передане Підприємству відповідно до рішення про його створення; кошти місцевого бюджету (бюджетні кошти), кошти державного бюджету України, обласного, районного та міського бюджетів, кошти державних субвенцій, кошти національної служби здоров`я України; Власні надходження Підприємства: кошти від здачі в оренду (зі згоди Засновника) майна, закріпленого на підставі оперативного управління; кошти та інше майно, одержані від реалізації продукції (робіт, послуг); оплата від страхових компаній за надані медичні послуги, оплата від роботодавців за медичні послуги надані працівникам; грошові надходження від благодійних організацій і фізичних осіб; грошові надходження від надання платних сервісних послуг; цільові кошти; кошти, отримані за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення; кредити банків; майно, придбане у інших юридичних або фізичних осіб; майно, що надходить безоплатно або у вигляді безповоротної фінансової допомоги чи добровільних благодійних внесків, пожертвувань юридичних і фізичних осіб; надходження коштів на виконання програм соціально-економічного розвитку регіону, програм розвитку медичної галузі; майно та кошти, отримані з інших джерел, не заборонених законодавством України; інші джерела, не заборонені законодавством. Вилучення майна Підприємства може мати місце лише у випадках, передбачених законодавством України.

З огляду на вказане, не відшкодування коштів, витрачених лікарнею на лікування потерпілих від злочину, завдає суттєвої шкоди інтересам держави.

При цьому, фактично кошти на лікування потерпілого від злочину були витрачені лікарнею з 30.08.2020 по 14.09.2020. Разом з тим, заходи щодо відшкодування витрат, зокрема, шляхом досудового врегулювання спору чи шляхом проведення претензійної роботи, не вживались.

Відповідно до статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти. У зв`язку із цим, відповідач своїми діями порушує матеріальні інтереси територіальної громади від імені якої виступає Барська міська рада.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ст. 49 Конституції України охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально- економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.

Держава, з метою виконання покладених функції, у тому числі щодо забезпечення належним безкоштовним лікуванням бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування шляхом надання місцевим бюджетам із Державного бюджету коштів для здійснення повноважень місцевого самоврядування, у тому числі шляхом фінансування та належного утримання лікувальних закладів.

З огляду на вказане, у зв`язку з невідшкодуванням у добровільному порядку витрат на лікування потерпілих від злочину та невжиття заходів для їх стягнення заподіюється шкода інтересам держави, які у даному випадку полягають у забезпеченні умов для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування та відповідно потребують додаткового фінансування з Державного бюджету.

Відповідно до вимог ст. 56 ЦПК України прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 3, 7 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо злочин вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» №11 від 07.07.1995, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 (далі - Порядок). Як передбачено Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній (п.п. 3, 4 Порядку).

Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до пп. 1п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за звернення до суду з позовом майнового характеру для юридичної особи становить 1відсоток ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого на 1 січня) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення на користь держави 6467,40 грн., тому судовий збір у даній справі з огляду на викладені вище положення закону становить 992,40 грн., який слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_2 ) на користь КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради (, Банк отримувача: АТКБ «Приватбанк», № рахунку: НОМЕР_1 , МФО 302689) витрати на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, у сумі 6 467,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 992 гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя: