Дата документу 05.07.2022 Справа № 336/5422/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/5422/20 Головуючий у 1 інстанції Щаслива О.В.
Провадження № 22-ц/807/1178/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В..

Бєлки В.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 19 січня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в межах продукту «Максимум», за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 45425 грн. 72 коп. у вигляді відновлювальної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99 % на рік на торгові операції та операції щодо зняття коштів, зі сплатою щомісячного мінімального платежу у розмірі 7% від суми загальної заборгованості до 25 числи кожного місяця.

Відповідачу надано міжнародну платіжну картку строком дії два роки з моменту її випуску.

21 червня 2016 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги, у зв`язку з цим в означений день права грошової вимоги по відношенню до боржників публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», в тому числі за договором кредитування, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

26 грудня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право грошової вимоги за означеним кредитним договором перейшло до останньої фінансової установи.

Крім того, 16 січня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги, у зв`язку з чим в означений день права грошової вимоги за договором кредитування, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал».

Оскільки відповідач виконувала свої зобов`язання неналежним чином, станом на 22 червня 2020 року у неї виникла заборгованість за договором в сумі 120475 грн. 36 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 45423 грн. 72 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом на дату відступлення права вимоги у сумі 55077 грн. 32 коп., заборгованості за процентами з моменту відступлення права вимоги до дати виготовлення розрахунку заборгованості в сумі 10574 грн. 32 коп., а також пені у сумі 9400 грн.

Позивач просить про стягнення з відповідача означеної заборгованості, а також судового збору в сумі 2102 грн., попередньо оплаченого позивачем, а також витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність висновку суду щодо пропуску строку позовної давності, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції, в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк». Однак, в строк, визначений судом, на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло.

В силу вимог ст.360 ч.3 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем ґрунтовності стягнення належних за договором коштів в сумі, що утворює ціну позову, про причини пропуску давності звернення до суду не повідомив, що не дає підстав для ухвалення рішення на користь позивача.

Колегія суддів не може погодитися із зазначеними висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 січня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в межах прудку «Максимум» за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 45 425,72 грн. у вигляді відновлювальної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99 % на рік на торгові операції та операції щодо зняття коштів, з сплатою щомісячного мінімального платежу у розмірі 7% від суми загальної заборгованості до 25 числи кожного місяця (а.с. 9).

21 червня 2016 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги, у зв`язку з чим в означений день права грошової вимоги по відношенню до боржників публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», в тому числі за договором кредитування, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (а.с. 16).

26 грудня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право грошової вимоги за означеним кредитним договором перейшло до останньої фінансової установи (а.с. 1727).

16 січня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» укладений договір про відступлення права вимоги, у зв`язку з чим в означений день права грошової вимоги за договором кредитування, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» (а.с. 2842).

Станом на 22 червня 2020 року у відповідача виникла заборгованість за договором в сумі 120 475,36 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 45 423,72 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом на дату відступлення права вимоги у сумі 55 077, 32 грн, заборгованості за процентами з моменту відступлення права вимоги до дати виготовлення розрахунку заборгованості в сумі 10 574,32 коп, а також пені у сумі 9 400 грн. (а.с. 58).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Апелянт, заперечуючи проти висновку суду щодо пропуску позовної давності, посилається на те, що договором між сторонами був передбачений строк кредиту, який становить 60 місяців. А тому, висновки суду про закінчення терміну дії кредитної карти, на яких ґрунтувалося рішення суду, вважає безпідставними.

Матеріалами справи встановлено, що у анкеті-заяві від 19 січня 2015 року, підписана відповідачем, встановлено строк кредиту у 60 місяців (а.с. 9). Разом з тим, анкетою-заявою передбачено здійснення щомісячного погашення кредиту рівними частинами.

Колегія суддів зазначає, що у випадку, коли кредитним договором передбачено щомісячне здійснення платежів на погашення кредиту та кінцевий строк його повного погашення, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Ураховуючи, що сторонами погоджено строк кредитного договору, висновки суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог через сплив строку дії кредитної картки є невірним.

Оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку ТОВ «Вердикт Капітал» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд.

Нарахування відповідачу щомісячних платежів рівними частинами підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 124).

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, надав суду розрахунки заборгованості ОСОБА_2 . Утім, дослідивши зазначений доказ, колегія суддів доходить до висновку, що позивачем безпідставно зараховано сплачені відповідачем грошові кошти на загальну суму 1 844,11 грн в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту, нарахування яких між сторонами кредитного договору не погоджено.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по процентам за користування кредитом на дату відступлення права вимоги у сумі 55 077, 32 грн, заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги до дати виготовлення розрахунку заборгованості в сумі 10 574,32 коп, а також пеню у сумі 9 400 грн.

Позивач, обґрунтовуючи права вимоги у цій частині, у тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Додаток до Договору, як невід`ємну частини спірного договору.

Колегія суддів доходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджується зазначене твердження позивача, а тому вважає, що банком не доведено, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком, Додаток до Договору, на який посилається позивач, не може розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

З урахуванням зазначеного позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами та пенею є безпідставними та такими, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

Натомість, судова колегія враховує факт того, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку ТОВ «Вердикт Капітал» не повернуті, задоволенню підлягають вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту (з урахуванням сплачених відповідачем грошовим коштів) у розмірі 43 579,61 грн.

Суд першої інстанції, неповно з`ясувавши обставини, не виконав вимоги ст.12 ЦПК України та зробив хибний висновок щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 43 579,61 грн.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з наступним ухваленням рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредитного договору №500969617 від 19 січня 2015 року.

Згідно із частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, ТОВ «Вердикт Капітал» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2772,50 грн (761 грн + 2 011,50 грн (3 153 грн 1 141,50 грн)).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2021 у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №500969617 від 19.01.2015 року у розмірі 43 579 грн. (сорок три тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 61 копійка) 61 коп. (тіло кредиту).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» понесені витрати зі сплати судового збору 2 772 грн. (дві тисячі сімсот сімдесят дві гривні) 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 липня 2022 року.

Головуючий

Судді: