Справа № 307/1811/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гримут Тетяна Василівна, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 квітня 2022 року (повне рішення складено 15.04.2022, суддя Сойма М.М.) у справі № 307/1811/21 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про розірвання шлюбу та визначенні місця проживання малолітньої дитини, а також зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Тячівської міської ради Закарпатської області, орган опіки та піклування Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про визначенні місця проживання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.07.2018 між нею та відповідачем ОСОБА_1 укладено шлюб.

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні.

Вказувала, що шлюб існує формально, сім`я припинила своє існування, тривалий час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбних стосунків.

Позивачка вказувала, що має можливість на літні канікули виїхати з дитиною за кордон на оздоровлення, оскільки там проживають її мама та бабуся, які допомагають матеріально, однак, відповідач не надає матері дозволу на виїзд дитини за кордон.

У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 зазначала, що відповідач у кінці травня 2021 року відібрав від неї сина ОСОБА_4 , якому було на той час 1 рік та 5 місяців та проживав з дитиною у м. Тячів на орендованій квартирі. Тільки з осені 2021 року ОСОБА_1 дозволяв матері бачити сина на декілька хвилин у присутності батька. Вказувала, що з 24.02.2022 зв`язок із відповідачем обірвався, а надалі сусіди повідомили, що відповідач із сином виїхали в Чеську Республіку. Також ОСОБА_2 вказувала, що вона має постійне роботи, працює шкільною медичною сестрою у Біловарському закладі загальної середньої освіти, її дідусь та бабуся добре матеріально-забезпечені, а мати працює за кордоном та постійно матеріально допомагає.

Посилаючись на дані обставини, у позовній заяві ОСОБА_2 просила суд:

1)шлюб між сторонами розірвати;

2)визначити місце проживання сина ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 .

Також у судовому засіданні 05.04.2022 ОСОБА_2 , посилаючись на те, що відповідач змінив місце проживання дитини, яке наразі їй не відоме, перешкоджає їй бачити дитину, просила усно - допустити негайне виконання рішення та негайно відібрати сина ОСОБА_4 від відповідача ОСОБА_1 та повернути дитину за місцем її проживання у АДРЕСА_1 .

У липні 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: орган опіки та піклування Тячівської міської ради Закарпатської області, орган опіки та піклування Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про визначення місця проживання дитини.

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що на переконання ОСОБА_1 в інтересах сина проживати саме з батьком, який є фізичною особою підприємцем, має самостійний стабільний дохід, робота пов`язана з торгівлею продукцією через мережу інтернет, що дає йому можливість безвідривно перебувати із сином, вести за ним догляд, займатися розвитком сина, піклуватися та приділяти якнайбільше уваги. Натомість мати дитини не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення сина, проживає у будинку бабусі і дідуся, які постійно у присутності дитини висловлюються ненормативною лексикою, кричать, лякають дитину. Зокрема вказував, що за два тижні до пред`явлення зустрічного позову заїжджав із сином до матері, щоб вона мала змогу з ним побачитись, однак на зустріч вийшли дід та баба, почали ображати ОСОБА_1 нецензурною лайкою в присутності сина, схопили дитину, почали втікати і перекидувати сином через огорожу, мов м`ячем. Зазначав, що побоюється за життя і здоров`я дитини, якщо залишити його проживати разом із матір`ю та її дідом і бабою, які не можуть забезпечити умови для нормального розвитку дитини.

Зазначав, що відповідачка, її дід та баба, погрожують батькові дитини, що відберуть дитину до себе, відповідачка вже так вчиняла і не давала сина батькові.

Вказував, що проживає у комфортабельній квартирі з ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання, навчання та утримання дитини. Також у його власності є житловий будинок у АДРЕСА_2 , в якому він здійснює ремонти для створення всіх належних умов.

Посилався на те, що відповідачка неодноразово висловлювала суїцидальні наміри, вчиняла спроби скоїти самогубство (різала собі вени, намагалася втопитися). Вказував, що ОСОБА_2 аморально поводиться - відправляє незнайомим чоловікам власні оголені фото та відео інтимного характеру, що може зашкодити розвитку та інтересам дитини.

ОСОБА_1 зазначав, що любить свого сина, слідкує за станом здоров`я та розвитком дитини, знає детально як за ним доглядати, чим годувати, має психологічний контакт з дитиною та прив`язаність один до одного.

Посилаючись на дані обставини, ОСОБА_1 просив (а.с. 27 т. 1) визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його реєстрації ( АДРЕСА_3 ) або місцем проживання ( АДРЕСА_4 ).

Уточнивши зустрічні позовні вимоги (а.с. 199 т. 1), просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 за місцем проживання батька, а саме за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 05.04.2022 первісний позов ОСОБА_2 - задоволено.

Шлюб укладений між сторонами - розірвано.

Місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено по місцю проживання матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалено відібрати малолітнього ОСОБА_3 від батька ОСОБА_1 та повернути малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попереднім місцем проживання біля матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Допущено негайне виконання рішення суду про відібрання малолітнього ОСОБА_3 від батька ОСОБА_1 та повернення малолітнього ОСОБА_3 за попереднім місцем проживання біля матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гримут Т.В. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю, відібрання дитини, допущення негайного виконання, а також у частині відмови в задоволенні зустрічного позову - скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні вказаних первісних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суддя місцевого суду при ухваленні рішення не була об`єктивною та неупередженою, мала наперед сформовану думку щодо результату розгляду справи, що стверджується звукозаписом судового засіданні від 15.09.2021; судом взято до уваги докази, наявні у ОСОБА_2 з червня 2021 року (а.с. 211 т. 1), які були подані з порушенням строків, визначених ЦПК України, а їх копії не були попередньо направлені учасникам у справі; належним органом опіки та піклування, який вправі надати висновок про розв`язання спору між сторонами, є саме орган опіки та піклування Тячівської міської ради, тобто за місцем проживання (перебування) дитини, що узгоджується з п. 72 Постанови КМУ від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини»; дитина весь час, починаючи з 9-місячного віку до моменту сварки між сторонами, проживала у АДРЕСА_4 ; у зв`язку з цим орган опіки та піклування Бедевлянської сільської ради не мав права проводити зі спірного питання засідання комісії та надавати висновок, який є необґрунтованим, не містить пояснень ні батька, ні матері, наданий без з`ясування ставлення батьків до дитини, без належного повідомлення батька про засідання комісії; такий доказ є неналежним і недопустимим та не мав братися судом до уваги; судом не надано оцінки тим фактам, що ОСОБА_2 намагалася вчинити самогубство, а батько дитини, враховуючи психічний стан матері дитини, переживаючи за життя і здоров`я дитини, не хотів залишати дитину проживати з матір`ю. Місцевий суд не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Тячівської міської ради від 17.11.2021, посилаючись на те, що батько з дитиною відсутній по місцю проживання по АДРЕСА_2 на час розгляду справи. Такі висновки суду є необґрунтованими, батько не змінював місце проживання дитини, проживав із сином вдома, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.05.2022. Відсутність вдома протягом кількох днів не свідчить про зміну місця проживання батька з дитиною.

Також апелянт вказував, що ОСОБА_2 не заявляла позовних вимог про відібрання дитини та негайне виконання рішення, натомість у день судових дебатів представник позивачки усно заявила клопотання про відібрання дитини, усупереч вимог ЦПК України та СК України. Крім того, посилаючись на постанови Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 201/17854/16-ц, від 26.11.2019 у справі № 241/402/19, від 03.07.2019 у справі № 757/68957/17-ц, зазначав, що вимога про відібрання дитини є передчасною, оскільки місце проживання дитини не було попередньо визначено органом опіки та піклування або судом.

Зазначав, що згідно з даними податкової декларації ФОП ОСОБА_1 обсяг доходу (обороту) за звітний період становить 2 380 000 грн, однак цей доказ не було можливості надати до суду першої інстанції, оскільки податкова декларація подається протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначала, що під час проживання сім`ї на квартирі у м. Тячів ОСОБА_1 принижував та ображав її, виганяв з дому, часто сварки закінчувались нанесенням їй побоїв на очах малолітнього сина, тому вона з дитиною повернулись до її батьків у с. Біловарці. 24.06.2021 ОСОБА_1 відібрав у неї дитину та без її згоди неодноразово змінював місце перебування дитини, позбавляючи її можливості бачитись та спілкуватись з сином. Вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим доказами, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Задовольняючи первісні позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з матір?ю, місцевий суд виходив з того, що позивачка належними та допустимими доказами підтвердила наявність підстав для задоволення її позову в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову суд врахував, що ОСОБА_1 характеризується по місцю проживання позитивно, однак, у нього відсутній самостійний дохід; врахував, що ОСОБА_1 притягується до кримінальної відповідальності та в провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області відносно нього знаходиться кримінальне провадження про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 К України та у випадку доведення судом його вини, йому необхідно відбувати покарання за вчинення кримінального правопорушення; врахував матеріально-побутові умови проживання батька дитини, де в будинку, що належить ОСОБА_1 на праві власності, на житловій площі 32,70 кв.м., у двох житлових кімнатах, проживає троє дорослих осіб - ОСОБА_1 , його мати та бабуся, та в якому порушені санітарно-гігієнічні умови, необхідне косметичне прибирання, про що було складено акт оцінки потреб сім`ї та висновок оцінки потреб сім`ї. Також суд врахував поведінку ОСОБА_1 , який не з`явився у п`ять судових засідань суду першої інстанції з невідомих суду причин, на телефонні дзвінки свого адвоката Гримут Т.В. в судовому засіданні не відповідав, а згідно проведеної перевірки працівниками Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_1 та малолітній син ОСОБА_5 за місцем проживання з адресою: АДРЕСА_2 , відсутні, зі слів сусідів останні виїхали в Чехію. Суд не взяв до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини при Тячівській міській раді Закарпатської області від 17 листопада 2021 року, яким вирішено визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , оскільки місце проживання ОСОБА_1 та його малолітнього сина ОСОБА_3 встановити не можливо.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію сторін ( ОСОБА_6 брав участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ) та їх представників, дослідивши матеріали справи та документи, додатково надані апелянтом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що 10 липня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено шлюб (а.с. 30). У цьому шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31).

Сторони визнали, що з часу, коли дитині виповнилось 9 місяців, вони проживали на орендованій квартирі у м. Тячів та прожили там близько п?яти місяців.

ОСОБА_2 вказувала, що під час проживання у м. Тячів між сторонами почалися сварки та скандали, під час яких відповідач наносив їй побої. В той же час, до правоохоронних органів з цього приводу ОСОБА_2 , не зверталась.

Вказала, що під час чергової сварки відповідач прогнав її з квартири і тоді вона повідомила своїх рідних, які приїхали і забрали її в с. Біловарці, Тячівського району, Закарпатської області, де вона зараз мешкає.

ОСОБА_6 зазначав, що із народженням сина ОСОБА_4 дружина ОСОБА_2 змінилася до непізнаваності, почала говорити, що їй набридло сидіти із сином, що в неї депресія, їй сумно вдома, що вона хоче гуляти та вона не готова до сімейного життя. Він намагався різними методами розбавити її буденність, вставав неодноразово вночі переодягати сина, готував йому пляшечку із сумішшю. 24 травня 2021 року він побачив на телефоні дружини повідомлення від якогось незнайомого чоловіка та прочитав повідомлення інтимного характеру. Між ними відбулася розмова з приводу цих повідомлень у її мобільному телефоні, в ході якої він сказав ОСОБА_2 , що не хоче бути з нею.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначала, що поведінка ОСОБА_6 - приниження та образи з боку чоловіка, нанесення їй побоїв - було причиною того, що 25 травня 2021 року, після чергових принижень та побоїв, вона пішла з дому і не бачила іншого виходу - пішла на берег річки Тиса та поцарапала собі лезом руки. Потім подумала про дитину та відповідальність перед сином за його життя, здоров`я та належний догляд, зателефонувала своєму дідусю, який забрав її додому.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 визнала, що до поліції, з приводу побиття чоловіком, жодного разу не зверталась.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_6 є АДРЕСА_3 , що стверджується відомостями відділу державної реєстрації Тячівської міської ради та копією паспорта ОСОБА_6 (а.с. 14, 28 т. 1).

Згідно договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами від 12 листопада 2018 року та договору дарування земельної ділянки від 12 листопада 2018 року - ОСОБА_7 на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 158,7 кв.м., на дві житлові кімнати, житловою площею - 32,70 кв.м., а також земельна ділянка на якій знаходиться вказаний житловий будинок, розміром 0,1500 га в АДРЕСА_2 (а.с. 36-39).

Згідно з характеристикою від 16.06.2021, виданою Тячівським міським головою Ковачем Іваном, ОСОБА_7 навчався в Тячівській ЗОШ № 1 І-ІІІ ступенів імені В. Гренджі-Донського, проживає з неповнолітнім сином у найманій квартирі в АДРЕСА_4 , так як проводить ремонт у власній оселі. За місцем проживання характеризується з позитивної сторони, скарг на нього від мешканців міста та сусідів до міської ради не надходило (а.с. 35 т. 1).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 25 червня 2021 року, де основний вид діяльності - роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет (а.с. 40 т. 1).

Згідно з довідкою КНП «Тячівська районна поліклініка» від 15 червня 2021 року ОСОБА_7 на обліку у психіатра і нарколога не значиться (а.с. 41 т. 1).

Відповідно до наявної у справи копії заяви адміністрації закладу ОСОБА_8 , малолітній ОСОБА_3 14.06.2021 зарахований до навчально-оздоровчої групи з плавання (а.с. 42 т. 1).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 15 червня 2021 року ОСОБА_7 проживає за адресою АДРЕСА_4 разом із сином ОСОБА_3 , умови проживання хороші, будинок охайний, дитина у належному вигляді. Квартира трикімнатна, у квартирі водопостачання, світло. Для розвитку дитини є все (а.с. 64 т. 1) .

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 15 червня 2021 року ОСОБА_2 проживає за адресою у АДРЕСА_1 разом із дідусем ОСОБА_9 та бабусею ОСОБА_9 , умови проживання - будинок охайний, чисто, дитина має багато одягу, іграшок та все необхідне для розвитку дитини є (а.с. 65т. 1).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 17 вересня 2021 року за адресою АДРЕСА_4 проживають ОСОБА_7 та його син ОСОБА_3 , умови проживання хороші, є необхідні меблі, побутова техніка, продукти харчування, дитина має необхідний сезонний одяг, іграшки та інше. Стосунки, традиції сім`ї хороші, панує затишна атмосфера. За результатом бесіди і ставлення членів сім`ї - дитина може виховуватись і проживати в даній сім`ї (а.с. 138 т.1).

Згідно з доданим висновком оцінки потреб сім`ї та актом оцінки потреб сім`ї - дитина забезпечена всім необхідним для проживання, харчування відповідає віку, дитина урівноважена, радісна, шкідливі звички у батька відсутні, стан задоволення потреб дитини ОСОБА_3 задовільний, батько ОСОБА_7 здатний забезпечити потреби дитини (а.с. 139-144 т. 1).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 06.12.2021 за адресою АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_7 , його син ОСОБА_3 , бабуся ОСОБА_10 , дитина відвідує садок, ясла № 5 Тячівський заклад дошкільної освіти, умови проживання добрі, бабуся проживає у літній кухні (а.с. 200, 201 т. 1)

Згідно з довідкою про результати проведення перевірки по матеріалах ЖЄО № 4378 від 27 травня 2021 року, ОСОБА_7 по телефону повідомив чергову частину Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області про те, 25 травня 2021 року ввечері його дружина ОСОБА_2 намагалася покінчити життя самогубством (а.с. 43 т. 1).

Вказаною довідкою встановлено, що виїздом СОГ Тячівського РВП та опитування ОСОБА_7 , було встановлено, що 25.05.2021 ввечері ОСОБА_2 в м. Тячів, намагалася покінчити життя самогубством, порізавши собі вени на руках та спробувавши втопитись в річці «Тиса», звідки її витягнули перехожі, після чого поїхала до своїх батьків у АДРЕСА_1 .

В ході опитування ОСОБА_2 пояснила, що в період з 24 травня 2021 року по 25 травня 2021 року у неї з чоловіком виникла сварка, в ході якої чоловік ОСОБА_7 погрожував їй фізичною розправою та наніс декілька ударів по обличчю, після чого вона сказала чоловікові, що йде в магазин, а сама пішла на річку «Тиса», де зайшла у воду та лезом поцарапала собі руки. Згодом до річки приїхав її батько ОСОБА_11 та забрав її за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 . За медичною допомогою ОСОБА_2 не зверталася (а.с. 43 т. 1).

У довідці зазначено, що 28.05.2021 до СП з СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області надійшли матеріали ЄО від 27.05.2021 разом із супровідним листом в якому зазначено, що ОСОБА_2 до покінчення життя самогубством ніхто не доводив, а матеріали підлягають розгляду згідно Закону України «Про звернення громадян».

За результатом встановлено, що 25.05.2021 ОСОБА_2 в м. Тячів на річці «Тиса» лезом поцарапала собі дві руки без будь якого спонукання до цього сторонніми особами, а тому не встановлено факту, який би вказував на скоєння кримінального діяння передбаченого КК України (а.с. 43-44 т. 1).

Натомість суд першої інстанції, досліджуючи зазначену довідку про результати проведення перевірки по матеріалах ЖЄО № 4378 від 27 травня 2021 року, дійшов висновків, що вказані у ній обставини хоч і не підтвердили факт доведення ОСОБА_6 до самогубства своєї дружини ОСОБА_2 , однак, підтверджують той факт, що ОСОБА_7 схильний до вчинення домашнього насильства, що проявилося у нанесенні побоїв своїй дружині ОСОБА_2 , умисних діях фізичного та психологічного спрямування по відношенню до неї та такі порушують конституційні права і свободи, наносять моральну шкоду, шкоду фізичному чи психічному здоров`ю дружини ОСОБА_2 .

Однак такі висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки ґрунтуються на припущеннях. У справі відсутні належні та допустимі докази нанесення ОСОБА_7 побоїв ОСОБА_2 , вчинення домашнього насильства ОСОБА_7 відносно дружини, умисних діях фізичного та психологічного спрямування по відношенню до дружини. При цьому як зазначено вище, ОСОБА_2 визнала ту обставину, що до поліції стосовно заподіяння їй побоїв чоловіком жодного разу не зверталась.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000193 від 25 червня 2021 року дідусь ОСОБА_2 - ОСОБА_9 звернувся до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області із заявою про нанесення йому 24 травня 2021 року в АДРЕСА_1 , по місцю його проживання, тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000212 від 06 липня 2021 року бабуся ОСОБА_2 - ОСОБА_9 звернулася до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області із заявою про нанесення їй 24 червня 2021 року в АДРЕСА_1 , по місцю її проживання, тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Однак, з наявних у справі постанов про закриття кримінального провадження від 12.07.2021 та від 30.07.2021 вбачається, що кримінальні провадження № 0000212 та № 0000193 - закриті за відсутністю складу злочину у діях ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 234-237 т. 1)

Згідно характеристики, виданої Бедевлянською сільською радою Тячівського району Закарпатської області від 15 червня 2021 року, ОСОБА_2 є мешканкою с. Біловарці, Тячівського району, з дня народження. Заміжня. Має медичну освіту та у 2018 році закінчила Закарпатський базовий медичний коледж. Трудову діяльність розпочала з 2018 року у ТОВ «Тест Лайф» на посаді медична сестра, та перебуває у відпустці по догляду за сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У ОСОБА_12 авторитетна і поважна людина, користується повагою односельчан. За характером спокійна, комунікабельна, розважлива. У громадському житті села активна. У побуті скромна. Проживає з сином ОСОБА_4 у будинку, який належить бабусі ОСОБА_9 та дідусеві ОСОБА_9 , де також проживає її мати ОСОБА_13 , отчим ОСОБА_11 та неповнолітній брат ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Допомагає батькам у веденні господарства та веде догляд за сином. До адміністративної відповідальності не притягувалася, порушень громадського порядку не вчиняла. З боку громадян нарікань на неї не було (а.с. 212 т. 1).

Згідно характеристики по місцю роботи, виданої ТзВО «Тест Лайф» від 22 червня 2021 року, ОСОБА_2 працює медичною сестрою в ТзВО «Тест Лайф» з 27 листопада 2018 року. За час роботи зарекомендувала себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу та приймати правильні рішення в питаннях, що стосуються її професійної діяльності і знаходяться в межах її компетенції. ОСОБА_2 проходила курси з підвищення кваліфікації і неодноразово використовувала набуті навички у вирішенні поставлених завдань. Вміє тримати себе в руках, дотримується всіх встановлених правил. Допомагає колегам. Не має шкідливих звичок і не створює конфліктів між співробітниками (а.с. 213 т. 1).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов життя ОСОБА_2 від 28 грудня 2021 року, складеного Бедевлянським сільським головою Бедеєм П.І. та депутатом Росохою М.І., встановлено, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 , який належить її дідусю ОСОБА_9 , загальною площею 378 м.кв., житловою площею 200 м.кв.. Будинок триповерховий, має сім облаштованих та умебльованих житлових кімнат, зал площею 70 м.кв., дві кімнати гігієни на першому та другому поверсі, кухня обладана побутовою технікою. Будинок має автономне опалення змішаного типу (газ та дрова), водонагрівальні системи з подачею холодної та гарячої води до всіх трьох поверхів. В будинку створені умови для окремого проживання ОСОБА_2 на другому поверсі будинку, де є дві спальні кімнати, дитяча кімната, приймальня та санвузол (туалет з душовим боксом), де проживала сім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з малолітнім сином ОСОБА_4 . В дворі будинку наявна літня кухня площею 70 м.к.в, що складається із чотирьох кімнат, приймальні, спальні, кухні, ванної кімнати та туалету, в яких проживають дідусь ОСОБА_9 та бабуся ОСОБА_9 , які являються пенсіонерами. Сім`я добре матеріально забезпечена, має в користуванні автомобілі, технічно-побутові умови відмінні. Підсобне господарство утримується спільно всіма членами родини. У сім`ї тісні доброзичливі стосунки. Також до даного акту обстеження матеріально-побутових умов на підтвердження додано фотознімки, на яких відображені транспортні засоби, зовнішній вигляд житлового будинку, внутрішній вигляд кімнат, де проживає ОСОБА_2 (а.с. 215-227 т. 1).

Як стверджено записами у трудовій книжці ОСОБА_2 з датою заповнення 27 листопада 2018 року, з 27 листопада 2018 року по 18 грудня 2021 року ОСОБА_2 працювала медичною сестрою ТОВ «Тест Лайф», а 10 січня 2022 року ОСОБА_2 прийнята на роботу в Біловарський ЗЗСО І-ІІ ступенів на посаду шкільної медсестри, де працює по теперішній час (а.с. 29-31 т. 2).

Згідно характеристики по місцю роботи ОСОБА_2 , виданої Біловарським ЗЗСО І-ІІ ступенів від 10 лютого 2022 року, ОСОБА_2 працює шкільною медичною сестрою. За час роботи показала себе дисциплінованим, грамотним працівником. Якісно і своєчасно виконує посадові обов`язки. У роботі керується наказами МОН, МОЗ України, фаховими інструкціями. Систематично підвищує свої фахові знання. За час роботи скарг і стягнень не має. ОСОБА_2 доброзичлива та ввічлива. З учнями та працівниками закладу толерантна. ОСОБА_2 - випускниця Біловарської школи. Закінчила школу з відзнакою. Користується авторитетом та повагою (а.с. 32 т. 2).

Відповідно до довідки КНП «Тячівська консультативна поліклініка» ОСОБА_2 на обліку у психіатра та нарколога не значиться (а.с. 35 т. 2).

Згідно довідок про результати проведення перевірок по матеріалах, ОСОБА_2 10.06.2021 та 15.06.2021 зверталась в поліцію з проханням прийняти міри до її чоловіка, який 09.06.2021 забрав їх спільну дитину - ОСОБА_4 , ап. На наступний день повідомив, що не поверне дитину. Перевірки по матеріалах було припинено, проведено профілактичні бесіди та роз`яснювальну роботу (а.с.116, 118 т. 1).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 19 серпня 2021 року, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Бедевлянської сільської ради Тячівського району, Закарпатської області, сімейне життя сторін не склалося і вони проживають окремо, на даний час малолітній ОСОБА_4 проживає з батьком у м. Тячів та існує спір про місце проживання хлопчика, оскільки мати хоче щоб син проживав з нею у АДРЕСА_1 . Батько ОСОБА_7 був письмово повідомлений, що 10.08.2021 о 14:00 год буде засідати комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Бедевлянської сільської ради, але він не з`явився. Питання розглядалося за присутності матері. Виходячи з наведеного, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Бедевлянської сільської ради вважала за доцільне, щоб дитина проживала з мамою (а.с. 91 т. 1).

Отже, на момент надання висновку органу опіки та піклування Бедевлянської сільської ради Тячівського району від 19 серпня 2021 року, місцем проживання малолітнього ОСОБА_4 с. Біловарці не було, при цьому комісією з питань захисту прав дитини не було досліджено житлово-побутові умови обох батьків, не проведено бесіди з обома батьками, а висновок ґрунтується лише на твердженні, що мати хоче щоб син проживав з нею у АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку служби у справах дітей Тячівської міської ради щодо визначення місця проживання дитини від 17 листопада 2021 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тячівської міської ради Закарпатської області від 21 грудня 2021 року № 377, вирішено визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - разом з батьком ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 (а.с. 243-246 т. 1, 27 т. 2).

Згідно з витягом з протоколів № 8 та № 9 засідань комісії з питань захисту прав дитини при Тячівській міській раді, цією комісією, зокрема, було заслухано обох батьків. Мати ОСОБА_2 вказувала, що батько перешкоджає брати сина ОСОБА_4 до них в село, не давав спілкуватися з сином ні матері ні родичам, тому доводилося викликати поліцію. На запитання комісії чи зверталася ОСОБА_2 до органу опіки з того приводу, що батько не дає бачитися їй із сином, ОСОБА_2 відповіла, що не зверталася, проте викликала поліцію. Батько дитини ОСОБА_7 вказував, що не заперечує проти побачень дитини з мамою, навпаки просив щоб вона приходила до них побути з сином, але мати не проявляла бажання. Причиною того, що забрав сина від матері, вказував ту обставину, що ОСОБА_2 вчинила спробу суїциду. Надалі також було заслухано бабусю ОСОБА_2 - ОСОБА_15 , для з`ясування її думки в даній ситуації, яка повідомила, що не надає жодному з них переваги, а дитину повинні виховувати обоє батьків, знаходити компроміс.

Рішення про визначення місця проживання дитини з батьком прийнято одноголосно - 11 «за», 0 - «проти» (а.с. 244-245 т. 1).

21 березня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до органу опіки та піклування Тячівської міської ради та старшого інспектора із ЮТП Тячівського РВП Фіцай М.І. із заявою про встановлення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 .

22 березня 2022 року на підставі заяви ОСОБА_2 комісією у складі фахівця соціальної реабілітації КЗ «ЦНСП», виконуючої обов`язки начальника служби у справах дітей Тячівської міської ради Ребар Т.В. та старшого інспектора ЮТП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Фіцай М.І. та директора КЗ «ЦНСП» Дроздової Світлани було здійснено виїзд за місцем проживання дитини ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 , де встановлено, що за вказаною адресою проживає мати ОСОБА_1 - ОСОБА_16 та бабуся ОСОБА_10 . Зі слів бабусі місце знаходження ОСОБА_17 та малолітнього ОСОБА_18 їй невідомо. Також зазначено, що у будинку, який складається із двох житлових кімнат, порушені санітарно-гігієнічні умови, необхідне косметичне прибирання, про що було складено акт оцінки потреб сім`ї та висновок оцінки потреб сім`ї (а.с. 70-73 т. 2).

Отже, фактично з початку червня 2021 року син сторін - ОСОБА_5 - проживає разом з батьком.

До матеріалів справи не надано іншого висновку на спростування висновку служби у справах дітей Тячівської міської ради від 17 листопада 2021 року щодо визначення місця проживання дитини з батьком.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення (у контексті приписів частини першої статті 161 СК України), можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

З огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.

Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Будь-які спори між батьками, у які залучена дитина і які вирішуються органом опіки та піклування або судом, завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку і суперечать принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з даними податкової декларації ФОП ОСОБА_7 за 2021 рік, доданої до апеляційної скарги, обсяг доходу (обороту) за звітний період становить 2 380 000 грн (а.с. 141 т. 2).

Даний доказ не було можливості надати до суду першої інстанції, оскільки податкова декларація подається протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Учасник справи обґрунтував неможливість подання доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України доказ, який не був поданий до суду першої інстанції, приймається до уваги апеляційним судом.

Крім того, згідно з даними податкової декларації ФОП ОСОБА_7 за 9 місяців 2022 року, наданої апеляційному суду, обсяг доходу (обороту) за звітний період становить 689 200 грн (а.с. 53 т. 3).

Матеріально-побутове забезпечення батьків ураховується судами, проте не є визначальним, а оцінюється в сукупності з іншими критеріями, зокрема ставленням батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків щодо виховання дитини, особистою прихильністю дитини до кожного з них, віком дитини, а також з огляду на найкраще забезпечення інтересів дитини.

Судова колегія вважає, що місцевий суд не мотивував належним чином, чому не бере до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини при Тячівській міській раді Закарпатської області від 17 листопада 2021 року про визначення місця проживання дитини з батьком, а посилання місцевого суду на те, що ОСОБА_7 та малолітній ОСОБА_3 на час розгляду справи відсутні у АДРЕСА_2 - не є тією обставиною, яка свідчить про те, що такий висновок є недостатньо необґрунтованим чи суперечить інтересам дитини.

Апеляційний суд враховує, що належним органом опіки та піклування, який вправі надавати висновок про розв`язання спору між сторонами, є саме орган опіки та піклування Тячівської міської ради, тобто орган за місцем проживання (перебування) дитини, що узгоджується з п. 72 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини».

Стосовно інших помилкових висновків місцевого суду, слід зазначити таке.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності та в провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області відносно нього знаходиться кримінальне провадження про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 К України та у випадку доведення судом його вини, йому необхідно відбувати покарання за вчинення кримінального правопорушення.

Однак такі висновки місцевого суду є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Колегія суддів при цьому враховує, що ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2018 року у справі № 307/1698/17 оголошено розшук обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 та зупинено провадження у справі до розшуку саме цих обвинувачених (а.с. 63 т. 3).

Стосовно доданих до зустрічного позову ОСОБА_7 фотознімків, то суд першої інстанції не взяв їх до уваги та зазначив, що вони є недопустимими доказами в розумінні статті 32 Конституції України, оскільки ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України , а також послався на те, що адвокат Гримут Т.В., що діє в інтересах чоловіка ОСОБА_7 , заявляла, що буде ініціювати перед судом питання призначення експертизи з метою встановлення достовірності та належності саме ОСОБА_2 листування з текстом, що стосується інтимної сторони життя ОСОБА_2 .

Проте місцевий суд не врахував, що мова йде саме про сімейне життя сторін, обставини його руйнування, при цьому протилежна сторона - ОСОБА_2 не ставила під сумнів правдивість наданих фотографій.

Досліджуючи такі докази у сукупності з іншими доказами, колегія суддів враховує, що мова йде про чутливі сфери життя, руйнування сімейного життя подружжя, такі дані були подані чоловіком на підтвердження аморальної поведінки дружини під час шлюбу, для характеристики її особистості та поведінки у шлюбних відносинах, на підтвердження позиції батька, що місце проживання дитини із батьком відповідатиме кращим інтересам дитини.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 виїхав 08 березня 2022 року за межі України в супроводі своєї тітки - сестри ОСОБА_7 . Батько дитини ствердив, що він виїхав за межі України 10-11 березня 2022 року, маючи можливість перетинати кордон як волонтер. Зазначав, що на початку травня 2022 року він із сином повертались в Україну. Так, згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.05.2022, підписаного старостою с. Тячівка, встановлено, що ОСОБА_7 та його син ОСОБА_5 поживають в АДРЕСА_2 . Дитина відвідує ясла-садок № 5 у м. Тячів (а.с. 106 т. 2). Як вказав в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 , оскільки у травні 2022 року було влучання російської ракети у смт. Воловець Закарпатської області, він знову виїхав із сином за кордон України.

З наданих апеляційному суду документів вбачається, що на даний час ОСОБА_7 разом із сином проживають у Великій Британії в м. Норвіч (графство Норфолк). ОСОБА_7 має у Англії вид на проживання (а.с.64 т. 3). 02.06.2022 ОСОБА_21 був зареєстрований в Національній службі охорони здоров`я, лікарня ІСТ НОРВІЧ МЕДІКАЛ ПАРТНЕРШІП (а.с. 23, 24 т. 3). З 06 вересня 2022 року ОСОБА_5 прийнятий в Початкову академію «Хартсіз», відвідує ясла «Божа корівка» (а.с. 29-30 т. 3), за відвідування яких батько здійснює оплату (а.с. 35-36, 41-42, 47-48 т. 3).

Також встановлено та не заперечується ОСОБА_2 , що вона спілкується із сином телефоном, в тому числі, шляхом відеозв`язку.

На час розгляду справи апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом з батьком, у звичному для неї середовищі.

ОСОБА_2 не надала суду достатніх переконливих доказів на підтвердження того, що проживання дитини з батьком буде суперечити найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи наведені положення міжнародного права та національного законодавства України, враховуючи інтереси малолітньої дитини, її психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, взявши до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини при Тячівській міській раді Закарпатської області від 17 листопада 2021 року, яким вирішено визначити місце проживання ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_6 , дослідивши ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, ту обставину, що дитина з півторарічного віку - з червня 2021 року - проживає з батьком, піклування та забезпечення батьком належного стану здоров`я дитини, встановлену матеріалами справи обставину, що саме батько сприяє всебічному та гармонійному розвитку дитини, створює атмосферу доброзичливості, безпеки, підтримки та любові, враховуючи обставини, що мають істотне значення (у контексті приписів частини першої статті 161 СК України) - належне виконання батьком своїх батьківських обов`язків стосовно дитини, підтверджене врахування батьком інтересів дитини відповідно до віку, сприяння оздоровленню дитини, здатність забезпечити належним харчуванням та побутовими умовами, відвідуванням дошкільного закладу, наявність взаєморозуміння між батьком і дитиною, особисті якості батьків, допущення матір`ю спроби суїциду; поведінку матері, котра посилаючись на перешкоди у побаченнях з дитиною, визнала ту обставину, що не зверталася з цього приводу до належного органу опіки та піклування; можливість та здатність батька створити дитині умови для виховання і розвитку, враховуючи відсутність виняткових обставин, які б вказували на неможливість подальшого проживання малолітнього ОСОБА_18 разом з батьком, колегія суддів, вважає, що місце проживання дитини слід визначити з батьком - ОСОБА_6 .

Також судова колегія приймає до уваги, що в Україні введено воєнний стан, запроваджений Указом № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 24 лютого 2022 року, наявність в Україні проблеми з електропостачанням, ту обставину, що ОСОБА_7 разом із сином проживають у Великій Британії в м. Норвіч (графство Норфолк), де дитина перебуває у безпеці, відвідує дитячий дошкільний заклад - прийнятий у Початкову академію «Хартсіз», відвідує ясла «Божа корівка», спілкується з матір?ю ОСОБА_2 у телефонному режимі шляхом відеозв`язку.

Стосовно визначення конкретної адреси місця проживання, колегія суддів зазначає наступне.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Висновки щодо можливості визначення місця проживання малолітньої дитини без зазначення конкретної адреси наведено у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 607/1091/16-ц.

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із батьком відповідатиме її інтересам, суд апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин справи, наявність у батька зареєстрованого місця проживання у АДРЕСА_3 (а.с. 28 т.1 зворот), наявність у ОСОБА_7 на час розгляду справи фактичного місця проживання за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 138 т. 1), наявність у власності ОСОБА_7 житлового будинку (загальною площею 158,7 кв.м.) у АДРЕСА_2 (а.с. 36, 200 т. 1), фактичне теперішнє проживання батька та сина у Великій Британії в м. Норвіч (графство Норфолк), колегія суддів вважає, що у даній справі слід визначити місце проживання з батьком без зазначення конкретної адреси.

Разом із тим, судова колегія зауважує, що маніпуляції щодо місця проживання дитини з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина - неприпустимі, а в разі допущення їх батьком, зокрема внаслідок неповідомлення матері дитини про дійсне місце проживання дитини, унаслідок чого мати дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні, - мати дитини не позбавлена можливості звертатися до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Визначення місця проживання малолітньої дитини разом з її батьком не позбавляє матір дитини піклуватися про неї, бачитись з нею, спілкуватись, брати участь в її житті, проявляти материнську любов.

Стосовно рішення суду першої інстанції про відібрання малолітнього сина, повернення його за попереднім місцем проживання біля матері ОСОБА_2 та допущення негайного виконання такого судового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи рішення про відібрання малолітнього сина від батька та повернення сина за попереднім місцем проживання біля матері ОСОБА_2 та допускаючи негайне виконання рішення в цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що батько дитини із застосуванням фізичного та психічного примусу по відношенню до матері дитини, змінив місце проживання малолітнього сина, який проживав разом з матір`ю (у АДРЕСА_1 ), на час розгляду справи відсутні відомості про місце проживання малолітнього сина та його батька, які відсутні за адресою у АДРЕСА_2 , невідоме місце знаходження батька та малолітнього сина, та послався на встановлені в судовому засіданні обставини, які підтверджують факт незаконного вивезення малолітнього ОСОБА_18 за межі країни без згоди матері ОСОБА_2 , що становить реальну загрозу життю та здоров`ю малолітнього ОСОБА_18 .

Натомість апеляційним судом встановлено, що позовної вимоги про відібрання дитини ОСОБА_2 не заявляла. Як зазначила в судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 , оскільки матері дитини стало відомо, що ОСОБА_7 , без її згоди вивіз сина за кордон, з метою виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_2 усно просила суд першої інстанції відібрати у ОСОБА_7 сина та допустити в цій частині негайне виконання рішення.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверне ям особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Суд може вирішувати питання про відібрання дитини лише у тому випадку, якщо була заявлена саме така позовна вимога. Ухвалення рішення про відібрання дитини не є заходом забезпечення виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Підстави для відібрання малолітньої дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав передбачені лише частиною першою статті 162, частиною першою статті 170 СК України.

Так, відповідно до частини першої статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19), і цієї позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 20.11.2019 у справі № 201/17854/16-ц (провадження № 61-6941св19).

Суд першої інстанцій не врахував, що на час розгляду справи місце проживання малолітнього ОСОБА_22 не було визначено ні судом, ні органом опіки та піклування, а ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду ствердила, що з такою вимогою до органу опіки та піклування не зверталась.

Попри те, що ОСОБА_2 не заявляла позовних вимог про відібрання дитини від батька, повернення сина за попереднім місцем проживання з матір`ю, допущення негайного виконання рішення, місцевий суд також не врахував ту обставину, що вимога про відібрання дитини вважається передчасною та задоволенню не підлягає - у разі коли місце проживання дитини не було попередньо визначено органом опіки та піклування або судом.

Подібні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 201/17854/16-ц, від 26.11.2019 у справі № 241/402/19, від 03.07.2019 у справі № 757/68957/17-ц.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відібрання малолітнього ОСОБА_18 від батька ОСОБА_1 , повернення дитини матері з допущенням негайного виконання такого рішення - ухвалене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, як таке, що не відповідає обставинам справи та постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, слід скасувати в частині задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відібрання дитини, допущення негайного виконання рішення суду про відібрання дитини, а також у частині відмови в задоволенні зустрічного позову, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю та частково задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 , визначивши місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, без зазначення конкретного місця проживання.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.3,4,ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гримут Тетяна Василівна, - задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 квітня 2022 року в частині задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відібрання дитини, допущення негайного виконання рішення суду про відібрання дитини, а також у частині відмови в задоволенні зустрічного позову - скасувати.

У задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_6 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 січня 2023 року.

Головуюча:

Судді: