Справа № 737/85/22
Проваждення № 2/737/97/22
УХВАЛА

іменем України

15 липня 2022 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н.Ю., за участі секретаря Решітько А. Д., відповідача ОСОБА_1 , провівши судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Білогура Антоніна Іванівна, про стягнення аліментів на період навчання,

інші учасники справи не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2022 року адвокат Білогура Антоніна Іванівна, діючи в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення нею 23-х років за умови продовження навчання.

Суддя своєю ухвалою від 16 травня 2022 року за вказаною позовною заявою відкрив провадження, вирішив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначив справу до судового розгляду на 03 червня 2022 року.

В судове засідання 03 червня 2022 року позивач та її представник не з`явилися, тому розгляд справи було відкладено на 27 червня 2022 року. У судове засідання 27 червня 2022 року позивач та її представник знову не з`явилися, розгляд справи відкладено на 15 липня 2022 року.

В судове засідання призначене на 15 липня 2022 року позивач та її представник в черговий раз не з`явилися. Будь-яких заяв чи клопотань від них до суду не надходило. Рекомендовані повідомлення, які були направлені позивачу на адресу, вказану в позовній заяві поверталися до суду без вручення позивачу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник позивача адвокат Білогура Антоніна Іванівна особисто отримала судові повістки 23 травня 2022 року, 08 червня 2022 року та 07 липня 2022 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, однак в судове засідання жодного разу не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань до суду не надала.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що вважає заявлені позовні вимоги завищеними, повідомив що перебуває в скрутному матеріальному становищі, тому не має змоги платити аліменти в розмірі зазначеному в позові.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Відповідно ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно зі статтею 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже, зобов`язаний у розумні строки цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 558/9/18 (провадження № 61-13892св20).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює "право на суд", право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України", заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Відтак, суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18).

У зв`язку з наведеним, положення п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України не порушує право на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи, що позивач не отримує судові виклики за адресою, вказаною в позовній заяві, не повідомила суд про зміну місця свого проживання, хоча відповідно до положень ЦПК України зобов`язана була це зробити, а також те, що представник позивача тричі отримувала судові повістки, однак ні позивач ні її представник жодного разу не з`явилися в судове засідання, не надали заяву про розгляд справи без їхньої участі, свідчить про те, що сторона позивача не проявляє інтересу до свого позову, суд застосовує положення п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, залишає позов без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Керуючись ст. 257 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Н. Ю. Рубаненко