ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м. Чернівці

справа № 725/2695/21

провадження №22-ц/822/468/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 19 квітня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Байцар Л.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року Чернівецька міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 17 квітня 2013 року за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровано право власності на будівлю магазину за адресою АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 0, 1014 га., кадастровий номер :41:001:0008.

Рішенням Чернівецької міської ради від 26 квітня 2018 року, вказану земельну ділянку було надано в оренду ОСОБА_2 та ОСОБА_4 строком на п`ять років для будівництва і обслуговування будівель торгівлі.

Проте договору оренди землі не було укладено.

Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради листами від 12 червня 2018 року та від 02 серпня 2018 року повідомляв відповідачів про необхідність укладення договору оренди землі, однак такі залишені відповідачами без належного реагування.

Зазначала, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1014 га у період з 04 вересня 2017 року по теперішній час використовується відповідачами без правовстановлюючих документів.

Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради проведено розрахунок безпідставно збережених коштів за період з 16 березня 2018 року по 15 березня 2021 року в розмірі 222 458, 75 грн.

Відповідачам було надіслано листа з пропозицією сплатити кошти за використання земельної ділянки, однак відповідачі на зазначений лист не відреагували.

Посилаючись на вказані обставини, Чернівецька міська рада просила суд стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Чернівецької міської ради по 111 229, 39 грн. з кожного безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку, а також стягнути з відповідачів на користь Чернівецької міської рада судовий збір по 1668,44 грн з кожного.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 19 квітня 2022 року позов Чернівецької міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради 111 229, 38 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку.

Стягнуто з ОСОБА_2 користь Чернівецької міської ради 111 229, 38 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Чернівецької міської ради по 1668,44 грн. з кожного сплаченого судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як фактичні користувачі земельної ділянки, що без достатньої правової підстави, за рахунок власника земельної ділянки, зберегли у себе кошти, які мали сплатити за користування нею, зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі положень статті 1212 ЦК України.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилаються на те, що відповідно до довідки з Державного реєстру права власності на нерухоме майно, відомості щодо зареєстрованого права на спірну земельну ділянку за Чернівецькою міською радою відсутні.

Отже, відсутність у позивача права власності на земельну ділянку позбавляє його права на передачу такої земельної ділянки в оренду, і, відповідно, права на стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати.

Крім того зазначають, що факт наявності у відповідачів права власності на нежитлові будівлі, автоматично не свідчать про факт використання ними земельної ділянки, а факт припинення відповідачами здійснення підприємницької діяльності доводить неможливість такого.

Також зазначають, що купівля-продаж нежитлової будівлі відбулася 17 квітня 2013 року, в пункті 1 договору купівлі-продажу вказано, що відчужувані нежитлові будівлі розміщені на орендованій земельній ділянці площею 0, 1014 га., кадастровий номер :41:001:0008.

Відповідно до п.4.1 договору оренди землі №6804 від 23 вересня 2010 року, дію якого було припинено позивачем 04 вересень 2017 року, тобто через 4 роки з моменту купівлі будівлі відповідачами, річна плата за повний рік оренди становила 6703,03 грн.

Отже враховуючи те, що договору оренди з відповідачами укладено не було, а рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки в оренду є нечинним, до відповідачів як нових власників нежитлової будівлі перейшло право користування земельною ділянкою на тих самих умовах, що були у попереднього власника.

Судом першої інстанції також не перевірено розрахунок безпідставно збережених коштів, який в розрахунку визначений в розмірі 2 543 578 грн, виходячи з відомостей викладених у Витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №448 від 3 червня 2020 року, визначаючи таку оцінку з початку періоду нарахування, тобто з 16 березня 2018 року.

Однак, відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №316 від 20 лютого 2018 року, виданого на замовлення відповідача ОСОБА_1 , нормативна грошова оцінка земельної ділянки складала 2 119 645 грн.

Також вказує, що суд першої інстанції виклав у рішенні пояснення відповідачів такого змісту, яких вони не надавали. Крім того, під час надання відповідачами пояснень суддя здійснювала на них моральний тиск, задавала їм запитання, з яких усім було зрозуміло, що суд прийняв сторону позивача і рішення по суті спору буде на його користь.

Вказані обставини стали підставою для подачі відповідачами заяви про відвід головуючому судді, у задоволенні якого було відмовлено без будь-яких обґрунтувань такої відмови.

У відзиві на апеляційну скаргу Чернівецька міська рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 17 квітня 2013 року між ПП «ЛКВ ЕЛЄКТРА» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений договір купівлі продажу нежитлової будівлі та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 ( ОСОБА_5 ) та складається з: будівлі магазину літ. А, загальною площею 514,70 кв.м., склад літ. Б, заг. пл. 147,70 кв. м, огорожі №1-4, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 252828552 від 03.02.2021 року, де власниками по 1/2 частки вищевказаного майна є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12.13, 35).

Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 448 від 03 червня 2020 року, вищевказане майно знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером :41:001:0008, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 2 543 578,00 грн (а.с.10).

01 жовтня 2020 року Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на адресу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено листа з пропозицією сплатити безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за землю у розмірі 222 513,36 грн. (а.с.6)

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є власниками чи постійними землекористувачами земельної ділянки, а тому не є суб`єктами плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для них, як землекористувачів, є орендна плата (ст. 14.1.72 ПК України).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив із того, що встановлено факт використання відповідачами земельної ділянки без достатніх правових підстав, а також безпідставне збереження ними коштів у розмірі орендної плати за її використання, тому слід дійти висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, оскільки для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги наданий позивачем розрахунку безпідставно збережених коштів, в якому застосовано нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 03 червня 2020 року.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру безпідставно збережених коштів з огляду на наступне.

Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Судом встановлено, що відповідачі є власниками нерухомого майна, яке розміщене на земельній ділянці комунальної форми власності.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження

№ 14-77цс18).

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про кваліфікацію спірних правовідносин за статтею 1212 ЦК України.

Щодо застосування земельного законодавства щодо сформованості земельної ділянки при стягненні безпідставно збережених коштів

Спірні правовідносини регулюються положеннями ЗК України, ЦК України, Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про оцінку земель».

У частині першій статті 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Судом установлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є власниками нежитлової будівлі та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , загальною площею 514,70 кв.м, які розташовані на спірній земельній ділянці.

У статті 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до частин першої та другої статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, після укладення договору купівлі-продажу нежитлових будівель і державної реєстрації нотаріусом прав власності на них у відповідачів, як покупців, могло б виникнути право користування земельною ділянкою, на якій розташовані відповідні будівлі.

Незважаючи на те, що нежитлові будівлі не можуть бути відокремлені від земельних ділянок, на яких вони розташовані, вказаними положеннями закону було врегульовано правовий режим нерухомого майна і правовий режим земельних ділянок, на яких воно розташовано, а отже, користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати за користування нею певну плату, що відповідає положенням статті 206 ЗК України, та оформити право користування земельною ділянкою.

17 квітня 2013 року між ПП «ЛВК ЕЛЄКТРА» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений договір купівлі продажу нежитлової будівлі та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 ( ОСОБА_5 ) та складається з: будівлі магазину літ. А, загальною площею 514,70 кв.м., склад літ. Б, заг. пл. 147,70 кв. м, огорожі №1-4.

Рішенням Чернівецької міської ради від 04 вересня 2017 року №847 припинено договір оренди землі від 23 вересня 2010 року №6804, укладений між Чернівецькою міською радою та ПП «ЛВК ЕЛЄКТРА» на земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 ( ОСОБА_5 ), у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Даним рішенням було запропоновано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 отримати вказану земельну ділянку в оренду для обслуговування нежитлової будівлі.

Рішенням Чернівецької міської ради від 26 квітня 2018 року №1252, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надано в оренду на 5 років земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування магазину.

Разом з тим, оскільки договір оренди земельної ділянки протягом 90 календарних днів укладений не був, рішення Чернівецької міської ради від 26 квітня 2018 року №1252 вважається нечинним.

Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно з частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з частиною першою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0, 1014 га. по АДРЕСА_1 є сформованою, визначено її межі та присвоєно кадастровий номер :41:001:0008 (а.с.50-55).

Водночас спірна земельна ділянка зареєстрована у Державному реєстрі земель 02 лютого 2011 року, що підтверджується відомостями з Державного земельного кадастру, отже земельна ділянка набула статусу об`єкта цивільних прав.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що Чернівецька міська рада не є власником земельної ділянки, тому не має права на пред`явлення цього позову та відповідно отримання безпідставно збережених коштів є надуманими.

Стосовно визначення розміру безпідставно збережених коштів колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок № 284).

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»).

Аналогічний правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №639/5391/19.

За таких обставин, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення комісією міської ради розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтовував фактичний розмір недоотриманої орендної плати в сумі 222 458,75 грн, визначений на підставі розрахунку Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради.

На підтвердження заявленого розміру, позивач надав витяг про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №448, сформований 03 червня 2020 року, відповідно до якого нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки складає 2 543 548 грн.

В своє чергу відповідач надав суду витяг про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №316, сформований 20 лютого 2018 року, відповідно до якого нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки складає 2 119 645 грн.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель.

Видача витягу - це адміністративна послуга, яку надає відповідне управління Держгеокадастру через центр надання адміністративних послуг згідно з вимогами Закону України «Про адміністративні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2011 року № 835 «Деякі питання надання Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами адміністративних послуг» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 травня 2014 року № 523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів виконавчої влади через центри надання адміністративних послуг».

Відповідно до пункту 1 розділу III Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року № 489 (далі - Порядок №489), дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Порядком затверджена форма заяви на витяг та сама форма витягу, у якій, зокрема, зазначено: «Витяг сформовано».

Відповідно до підпункту 14 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, до Державного земельного кадастру вносяться, зокрема, такі відомості про земельні ділянки як нормативна грошова оцінка; значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку; дата проведення нормативної грошової оцінки земель.

Таким чином, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки не розраховується, а формується автоматично за актуальними даними Державного земельного кадастру про земельну ділянку та з використанням ГІС-технологій та електронних цифрових карт Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель на дату звернення зацікавленої особи.

Тобто витяг містить виключно актуальну інформацію щодо нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки на дату його формування, натомість сформувати такий витяг за минулі роки є неможливим.

Як вбачається з Витягу про нормативну грошову оцінку від 03 червня 2020 року, для розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки застосовано коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки (Кф) 3,0, що не відповідає положенням Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року № 489, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2016 року за № 1647/29777 (далі - Порядок № 489).

Згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27 березня 2018 року № 162 «Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» у примітках до додатку 1 до Порядку № 489, цифри «2,0» коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки (Кф) замінено цифрами «3,0».

У свою чергу, коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки (Кф), що дорівнює 3,0, згідно з приміткою до додатку 1 до Порядку № 489 може застосовуватися лише для земельних ділянок, інформація про які не внесена до Державного земельного кадастру, або у разі якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка містить кадастровий номер, отже, відомості про неї внесені до Державного земельного кадастру.

Таким чином, колегія суддів вважає можливим визначити розмір безпідставно збережених коштів за період з 16 березня 2018 року по 15 березня 2021 року, на підставі витягу про нормативну грошову оцінку за 2018 рік.

Отже, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню зазначені суми збитків за відповідні періоди з такого розрахунку:

з 16 березня 2018 року до 31 грудня 2018 року 50 697,15 грн;

з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року 63 589,35 грн;

з 01 січня 2020 року до 29 лютого 2020 року 10 424,46;

з 01 квітня 2020 року до 31 грудня 2020 року 47 778,78 грн;

01 січня 2021 року до 15 березня 2021 року 12 892,06 грн.

Загальний розмір становить 185 381,80 грн.

З урахуванням наведеного наявні правові підстави для зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову частково - стягнення з відповідачів на користь позивача збитків, завданих фактичним користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів,у розмірі по 92 690,90 грн. з кожного.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що факт наявності у відповідачів права власності на нежитлові будівлі, автоматично не свідчать про факт використання ними земельної ділянки, а факт припинення відповідачами здійснення підприємницької діяльності доводить неможливість такого.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі є власниками нерухомого майна за адресою: по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17 квітня 2013 року.

З моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідачів виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловою будівлею, проте речові права відповідачами на земельну ділянку не зареєстровані.

При цьому нездійснення відповідачами підприємницької діяльності не змінює статусу земельної ділянки та не позбавляє відповідачів обов`язку сплачувати власнику кошти за користування нею.

Щодо розподілу судових витрат

Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову на суму 185 381,80 грн., що становить 83,34% від ціни позову (222 458,75), та часткове задоволення апеляційної скарги на суму 37 076,95, що становить 16,64 % від ціни позову.

З платіжного доручення №350 від 06 квітня 2021 року вбачається, що Виконавчий комітет Чернівецької міської ради за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 3336,88 грн (а.с.1).

З квитанції №1824-3308-1847-7741 від 11 травня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 2503,50 грн.

З квитанції №5897-1242-6791-3823 від 11 травня 2022 року вбачається, що ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 2503,50 грн.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 973,90 грн судового збору за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 19 квітня 2022 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою по 92 690,90 гривень 90 коп. з кожного.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Чернівецької міської ради судові витрати по 973 гривні 90 коп з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 червня 2022 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак