РІШЕННЯ

Іменем України

16.06.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Величка О.В.

з участю секретаря судових засідань Старух Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Качабульського І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85) про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

До Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою про відшкодування шкоди звернувся ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.06.2021 року у м. Львові по вул. Грюнвальдська, 2 - Коновальця, 32, внаслідок падіння дерева було пошкоджено автомобіль Skoda Octavia Tour з номерним знаком НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 . Право власності підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . Так як шкоду, завдану позивачу пошкодженням майна, не відшкодовано, то останнiй звертається до суду з метою захисту порушеного права на відшкодування шкоди. За фактом падіння дерева та пошкодження автомобіля Skoda Octavia Tour з номерним знаком НОМЕР_3 позивач звернувся до Львівського районного управлiння поліції № 2 ГУНП у Львівській області для встановлення осіб, вiдповiдальних за заподіяння шкоди. Звернення ОСОБА_1 зареєстроване в ITC Інформаційному порталі Національної поліції Львiвського РУП №2 ГУНП у Львiвськiй області за № 13682. У вiдповiдь на адвокатський запит від 02.08.2021 року Львiвським РУП № 2 ГУНП у Львiвськiй області надано копії матеріалів перевірки, а саме довiдки про результати перевірки від 29.06.2021 року, заяви ОСОБА_1 від 25.06.2021 року, пояснень ОСОБА_1 від 25.06.2021 року, відповіді та довідки від 30.06.2021 року.

При візуальному огляді стовбура дерева, що впало по всій довжині автомобіля Skoda Octavia Tour, з номерним знаком НОМЕР_3 , було видно, що коріння дерева є гнилим, всередині дерева вздовж стовбура знаходиться дупло, саме дерево є старим, коренева система відсутня, а на місці злому трухлява деревина. Дані обставини підтверджуються Актом вiд 02.07.2021 року, складеному на мiсцi падiння дерева мешканцями вул. Грюнвальдської та фотографіями з місця події. Як вбачається з вiдповiдi ФРА ЛМР вiд 27.07.2021 року на адвокатський запит вiд 13.07.2021 року, вулиці Грюнвальдська та Є. Коновальця перебувають на балансі Франкiвської районної адмiнiстрацiї ЛМР.

З огляду на те, що дерево, яке впало та пошкодило автомобіль Skoda Octavia Tour з номерним знаком НОМЕР_3 , росло на території Франківського району м. Львова, то Франківська районна адміністрація ЛМР зобов`язана вiдшкодувати заподіяну позивачу шкоду як балансоутримувач й особа, відповідальна за стан зелених насаджень по вул. Грюнвальдська, 2 - Коновальця, 32 у м. Львові. Розмір шкоди, завданої позивачу, складає 113 992 грн. 40 коп., що підтверджується висновком експерта № 20580 від 01.09.2021 року. Вартість послуг експерта склала 3000 грн.

Окрім того, внаслідок пошкодження автомобіля Skoda Octavia Tour з номерним знаком НОМЕР_4 , позивачу було заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінює в 50000 грн. Визначаючи розмiр моральної шкоди, позивач виходить з тих міркувань, що після падіння дерева автомобіль не на ходу та вважається фізично знищеним, що підтверджено висновком експерта № 20580 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослiдження, складеним 01.09.2021 року. Так, позивач втратив можливість пересуватись за допомогою автомобіля. При цьому, в день пошкодження позивач був на роботі, а автомобіль стояв припаркований за місцем роботи по вул. Грюнвальдська, 2 у м. Львові. Коли позивач вийшов до свого автомобіля 25.06.2021 року, то у нього був шок від побаченого, оскільки дерево лежало по всій довжині автомобіля. Транспортний засіб отримав значні пошкодження. Позивач використовував автомобiль як засіб пересування на роботу. Окрім того, у позивача є маленький син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого необхідно відвозити в садочок та забирати з садочку. Сам позивач проживає у АДРЕСА_1 , а його батьки пенсіонери проживають в с. Родачі Львівського району Львівської області. Позивач використовував автомобіль для того, щоб приїжджати до батьків по вихiдних та допомагати їм по господарству. Пiсля того, як автомобіль отримав тотальнi пошкодження внаслідок падіння дерева, позивач не може часто приїздити до батьків, що змушує його хвилюватись. Проблематично стало добиратись на роботу з огляду на вiдсутнiсть звичного засобу пересування та необхiднiсть користуватись громадським транспортом. Відтак, пошкодження автомобiля спричинило суттєві незручності, дискомфорт та переживання, змінило звичний уклад життя позивача. З урахуванням вищенаведених обставин позивач вважає, що справедливим та розумним буде відшкодування моральної шкоди в розмiрi 50000 грн.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 30.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.12.2021 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представником Франківської районної адміністрації ЛМР Качабульським І. подано до суду письмові пояснення, відповідно до яких останній зазначає, що районна адміністрація не є належним відповідачем по справі, оскільки не є відповідальною особою за зелені насадження. Вказане підтверджується положенням про районну адміністрацію, згідно із яким зелені насадження не обліковані та не знаходяться на балансі адміністрації. Момент падіння дерева на автомобіль ніхто не бачив, а стан автомобіля до моменту падіння ніхто не досліджував. Вважає, що вказаний позов є безпідставним, позивачем не надано належних доказів щодо причинного зв`язку між можливим пошкодженням автомобіля та винною поведінкою відповідача. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди зазначає, що така є недоведеною, в матеріалах справи відсутні докази заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали повністю, просили позов задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним в останній. Крім цього, позивач наголосив, що після падіння дерева на його автомобіль він неодноразово телефонував до керівництва Франківської районної адміністрації ЛМР з проханням надати автокран для підйому дерева, однак, на його прохання не було відреаговано, що призвело до повного руйнування автомобіля, адже дерево, набираючи вологу, а відповідно і вагу, чимраз більше просаджувало автомобіль, доку повністю не притисло його днищем до землі. Знищення автомобіля є особливо болісним для позивача, який за день до цього зробив його капітальний ремонт.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на викладені в письмових поясненнях аргументи.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіль Skoda Octavia Tour, номерний знак НОМЕР_3 , належить позивачу ОСОБА_1 .

25.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ВП № 3 ЛРУП ГУНП у Львівській області із заявою, відповідно до якої просив встановити та притягнути до відповідальності відповідальних осіб, в котрих на балансі знаходиться дерево породи «каштан», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Внаслідок падіння останнього було пошкоджено автомобіль Skoda Octavia Tour, номерний знак НОМЕР_3 .

Як вбачається з довідки про результати перевірки щодо звернення ОСОБА_1 від 29.06.2021 року, дільничий офіцер ОСОБА_4 вказав, що за результатами розгляду матеріалів скеровано копію звернення в Франківську районну адміністрацію з метою встановлення балансоутримувача дерева, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до акта від 02.07.2021 року ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 засвідчили факт того, що при візуальному огляді стовбура дерева, яке впало 25.06.2021 року та пошкодило автомобiль Skoda Octavia Tour, BC 4182 МА, по АДРЕСА_2 станом на 02.07.2021 року не прибране, його коріння є гнилим, а всередині цього дерева вздовж стовбура знаходиться дупло. При візуальному огляді видно, що дерево є старим та коренева система відсутня, в місці злому деревина трухлява та легко піддається відламуванню кусків руками.

Як зазначено Франківською районною адміністрацією у відповіді на адвокатський запит від 15.07.2021 року за № 2-12769-009, на балансовому обліку районної адмiнiстрацiї та ЛКП «Львiвський ліхтар» не знаходяться дерева за адресами: м. Львів. вул. Грюнвальдська, 2, АДРЕСА_3 . Разом з цим проінформовано, що вiдповiдно до рiшення Львiвської мiської ради від 14.03.2014 р. № 195 «Про контроль за охороною зелених насаджень у м. Львові» районнi адмiнiстрацi здiйснюють контроль за станом експлуатації і утриманням вуличних насаджень на територiї мiкрорайонів, кварталів і на прибудинкових територіях. Крім того повідомлено, що вулиці Грюнвальдська і Є. Коновальця перебувають на балансі Франкiвської районної адміністрації.

Як вбачається із висновку експерта № 20580 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 01.09.2021 року, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Skoda Octavia Tour, номерний знак НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок падіння дерева, становить 113 992 грн. 40 коп.

Допитаний свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив факт падіння дерева на автомобіль Skoda Octavia Tour, номерний знак НОМЕР_3 . При цьому вказав, що він проживає у АДРЕСА_4 , тобто у будинку навпроти місця, де відбулось падіння дерева. 25.06.2021 року він побачив, що старе дерево каштан повністю впало впоздовж на машину Skoda Octavia Tour, запарковану по АДРЕСА_2 . Коли вийшов на двір, то побачив, що зібралось багато людей, позивач теж був на цьому місці, сильно хвилювався, курив. Крім автомобіля позивача, дерево зачепило ще один автомобіль, але той менше пошкодився. При огляді дерева і місця його росту було виявлено, що коріння знаходиться на поверхні, а саме дерево всередині було повністю трухляве, перебувало в аварійному стані. Дані обставини свідок ОСОБА_5 засвідчив своїм особистим підписом в акті від 02.07.2021 року. Також свідок вказав, що опале дерево тривалий час не було прибране з місця падіння.

Згідно з п.7 ч.1 ст.17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Виходячи зі змісту ст.1166 ЦК України та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а на останнього в даному випадку покладається лише обов`язок доведення факту заподіяння шкоди та її розміру.

Відповідно до ч.1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Так, відповідно до статей 1,13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об`єктів благоустрою відносяться парки, сквери, бульвари, вулиці, провулки, узвози, проїзди, шляхи, площі, майдани, набережні, прибудинкові території, пляжі, кладовища, рекреаційні, оздоровчі, навчальні, спортивні, історико-культурні об`єкти, об`єкти промисловості, комунально-складські та інші об`єкти у межах населеного пункту.

Елементами благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях (п.2 ч.1 ст.21 Закону).

Пунктом 9 статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, їх озелененням, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Частиною третьою статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п.2.1, 5.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово- комунального господарства України від 10.04.2006 року №105 (далі - Правила), на конкурсних засадах державними або місцевими органами влади призначаються підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства та є їх балансоутримувачами.

Відповідно до пункту 3.2 Правил, якими врегульовано питання утримання зелених насаджень, до елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі, снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно- захисних зонах, на прибудинкових територіях.

Пунктом 5.5 вказаних Правил передбачено, що відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Відповідно до п.5.8 Правил, догляд за зеленими насадженнями на вулицях, площах, бульварах, майданах повинен проводитися спеціалізованими підприємствами, організаціями зеленого господарства, які укомплектовані спеціальною технікою та механізмами, кваліфікованими спеціалістами, на умовах договору з балансоутримувачем.

Відповідно до розділу 12 Правил, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюються їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік -навесні та восени. При загальному огляді обстежуються усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому - лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки, а за даними обстежень складають відповідні акти.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Розділом 5 вказаного Положення «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» визначено повноваження районних адміністрацій у галузі житлово-комунального господарства. До таких належать: забезпечення благоустрою району та залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення (п 5.2.1.); здійснення контролю за утриманням будинків (квартир), які належать громадянам, а також прилеглих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (п.5.2.3).

Також, відповідно до Порядку контролю за охороною зелених насаджень у м. Львові, затвердженого рішенням виконкому від 14.03.2014 року № 195 (далі - Порядок), контроль за дотриманням Правил у місті здійснюють районні адміністрації: за станом експлуатації і утриманням вуличних насаджень та на території мікрорайонів, кварталів і на прибудинкових територіях (п.2.1.1.2.)

Балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме зазначено Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради у відповіді на адвокатський запит від 15.07.2021 року за № 2-12769-009, на балансовому обліку районної адмiнiстрацiї та ЛКП «Львiвський ліхтар» не знаходяться дерева за адресами: м. Львів. вул. Грюнвальдська, 2, вул. Є.Коновальця, 32. Разом з цим проінформовано представника позивача, що вiдповiдно до рiшення Львiвської мiської ради від 14.03.2014 р. № 195 «Про контроль за охороною зелених насаджень у м. Львові» районнi адмiнiстрацi здiйснюють контроль за станом експлуатації і утриманням вуличних насаджень на територiї мiкрорайонів, кварталів і на прибудинкових територіях. Крім того повідомлено, що вулиці Грюнвальдська і Є. Коновальця перебувають на балансі Франкiвської районної адміністрації. Також Департамент містобудування Львівської міської ради у своїй відповіді №4-2402-27359 від 11.08.2021 року на адвокатський запит повідомив, що для забезпечення належної організації благоустрою територій районним адмінстраціям щорічно виділяються кошти з міського бюджету.

Статтею 42 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до п.п.7 п. «а» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: організація благоустрою населених пунктів; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій; організація озеленення; охорона зелених насаджень і водойм тощо.

Статтею 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», облік зелених насаджень проводиться органами місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що дерево, яке впало на належний позивачу на праві власності автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, і отже, його власником є територіальна громада міста.

При цьому, у матеріалах справи відсутні дані, що вказане дерево у відповідності до вимог ч.5 ст.28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», перебувало на балансовому обліку, в той час як організація роботи з цього питання проводиться органами місцевого самоврядування.

Згідно ч.1 ст.76, ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.5, 6 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 113 992 грн. 40 коп. майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, підлягають задоволенню в повному обсязі і такі заявлені до належного відповідача.

Окрім того, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Пунктом 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на проведення експертизи. Оскільки позивачем понесені витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 01.09.2021 року № 20580 в розмірі 3000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 20580 від 01.09.2021 року, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача 50 000 грн. моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Поняття «моральна шкода» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 27 Постанови при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.

Позивач зазначає, що у зв`язку із втратою можливості пересуватись за допомогою автомобіля, який було знищено, виникли труднощі, які проявилися у відсутності змоги належним чином доглядати за сином, якого необхідно відвозити у дитячий садок, відвідувати батьків, які є пенсіонерами та живуть за межами м. Львова, у зв`язку з чим позивач відчув душевні страждання.Безперечно, суд звертає увагу на те, що наведені обставини призвели до хвилювань особи, до змін в організації її життя, в тому числі при спілкуванні із оточуючими, необхідності додаткових пояснень тощо. Ці хвилювання і зміни організації життя позивача є наслідком дій відповідача, що призвели до знищення автомобіля позивача та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з останніми.

Однак, з урахуванням усіх конкретних обставин справи суд вважає, що достатньою сатисфакцією для позивача є стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди позивачу суми у розмірі 10 000 грн. 00 коп., що свідчить про часткове задоволення вказаної позовної вимоги.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, на підтвердження наведених аргументів про стягнення судових витрат позивачем надано суду: договір про надання правової допомоги від 01.07.2021 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Альтерум» та ОСОБА_1 ; розрахунок № 1 розміру наданої професійної правничої допомоги у справі за позовом ОСОБА_1 до ФРА ЛМР про відшкодування шкоди, на загальну суму 7000 грн.; ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 ; акт надання послуг на суму 7000 грн., які складаються з: юридичної консультації, підготовки адвокатських запитів, підготовки до написання позовної заяви, безпосереднього написання позовної заяви.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, задоволення позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову, значення справи для позивача, вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 7000 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу суд вважає належним та співмірним із характером правовідносин та складністю справи, при цьому, суд враховує, що відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не подавалось.

Окрім того, з відповідача на користь позивача в силу вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню 1269 грн. 20 коп. сплаченого судового збору, оскільки судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85) про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 113 992 (сто тринадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, та 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 1269 (одну тисячу двісті шістдесят дев`ять) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп. понесених витрат на правову допомогу.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.06.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, (м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85).

Суддя Величко О.В.