ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/7070/21 Номер провадження 22-ц/814/1769/22Головуючий у 1-й інстанції Ольховський Є.Б. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Філоненко О.В. .

представника відповідача, ОСОБА_1 , - адвоката Букіна О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника відповідача, ОСОБА_1 , адвоката Букіна О.С., на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 21 січня 2022 року, що постановлена за результатом розгляду заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зубарєв Ігор Юрійович, про визнання договору дарування недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування від 20.11.2019 року, укладеного між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарована), посвідченого нотаріусом за реєстровим номером № 5654.

25.01.2022 позивачем, ОСОБА_2 , подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,3 кв.м, та встановлення заборони вносити записи стосовно виникнення, переходу або припинення прав на зазначену квартиру та шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вселення, постановку на облік будь-яких осіб, в т.ч. здачу квартири в оренду, лізинг та інше до винесення рішення у даній справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 має реальну можливість відчужити спірне майно, що є предметом спірного договору, на користь будь-якої особи, чи вчинення відносно нього будь-яких інших правочинів, що свідчитиме про неможливість або ж утруднення виконання рішення суду, яке може бути ухвалене по даній справі на користь позивача.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 січня 2022 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено, а саме: в порядку забезпечення позову накладено арешт на 1/3 квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 32,3 кв.м до винесення рішення у даній справі; заборонено суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на 1/3 квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 32,3 кв.м до винесення рішення у даній справі; заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти будь-які дії, спрямовані на вселення, постановку на реєстраційний облік будь-яких осіб відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затвердженими постановою КМУ від 02.03.2016 № 2072, в.т.ч. здачу 1/3 квартири в оренду, лізинг та інше за адресою: АДРЕСА_1 , до винесення рішення у даній справі.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохала ухвалу місцевого суду скасувати.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Вказувала на порушення місцевим судом норм процесуального права, оскільки в ухвалі місцевого суду відсутня належна мотивація з посиланням на докази, не зазначено фактів, на підставі яких ґрунтуються твердження про співмірність заходів забезпечення позову із реальними обставинами справи.

В апеляційній скарзі зазначала, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі та наводить аргументи на заперечення позовних вимог.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Як вбачається з поданої позовної заяви, позивач вказував, що відповідач, ОСОБА_3 , заборгував йому значну суму грошових коштів. З метою уникнути виконання свого грошового зобов`язання він подарував належну йому частину квартири своїй племінниці - відповідачці у справі, ОСОБА_1 .

З підстав, передбачених ст. ст. 203,215, 234 ЦК України позивач прохав визнати договір дарування недійсним.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий суд встановив предмет спору і зміст заявлених позовних вимог, та дійшов висновку, що між сторонами дійсно виник реальний спір з приводу 1/3 квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 32,3 кв.м., та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частини сьома та восьма статті 158 ЦПК України).

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що між колишнім власником спірної квартири, ОСОБА_3 , та позивачем у справі існують боргові зобов`язання, та відповідач, з метою уникнення від їх виконання, відчужив своє житло на користь племінниці, іншій відповідачці у справі.

Встановивши вказані обставини, не аналізуючи обґрунтованість позовних вимог, місцевий суд дійшов вірного висновку, що заходи забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру, що предметом спірного договору дарування, та встановлення заборони відповідачу, ОСОБА_1 , вчиняти дії з розпорядження даною квартирою, є обґрунтованими та будуть спрямовані на майбутнє виконання судових рішень.

Апеляційний суд зазначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Позовні вимоги обґрунтовані існуванням боргових зобов`язань ОСОБА_3 перед позивачем та наявний факт відчуження ним належної йому квартири, що є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, як у вигляді накладення арешту на це житло, так і встановлення заборони титульному власнику, ОСОБА_1 , вчиняти певні дії щодо даного житла.

У разі задоволення заявлених позовних вимог може бути застосовано відповідні правові наслідки (реституція), повернення у власність відповідача ОСОБА_3 частки квартири, що є предметом спірного договору дарування, а відтак, ОСОБА_4 за рахунок реалізації цього майна може задовольнити свої грошові вимоги до ОСОБА_3 .

При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

В ході апеляційного розгляду справи представником скаржника пояснено, що ОСОБА_1 має намір продати спірну квартиру, а заходи забезпечення позову перешкоджають це зробити.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній вище частині свого підтвердження не знайшли.

Інші доводи апеляційної скарги в частині невизнання позовних вимог та їх аналіз не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду, оскільки стосуються вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що, забезпечуючи позов, місцевий суд в резолютивній частині ухвали не зазначив назву населеного пункту, в якому знаходиться спірне житло - м. Харків, в зв`язку з чим, ухвалу місцевого суду в зазначеній частині необхідно уточнити.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що забезпечуючи позов, місцевий суд в резолютивній частині ухвали не зазначив назву населеного пункту, в якому знаходиться квартира - м. Харків, в зв`язку з чим ухвала місцевого суду підлягає уточненню.

В іншій частині підстави для зміни чи скасування ухвали місцевого суду відсутні.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача, ОСОБА_1 , адвоката Букіна О.С., - задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 21 січня 2022 року змінити, уточнивши в резолютивній частині ухвали суду адресу квартири - АДРЕСА_1 .

В іншій частині ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 21 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 липня 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко