Справа № 467/167/21
Провадження № 4-с/486/2/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Савіна О.І.

при секретарі Коршак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Южноукраїнську Миколаївської області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Арбузинського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дерій М.А.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Арбузинського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дерій М.А. щодо встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування скарги зазначає, що на підставі рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року у справі № 467/172/18 з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 лютого 2018 року і до повноліття дитини. На підставі рішення суду 31 травня 2018 року був виданий виконавчий лист та 05 червня 2018 року відкрито виконавче провадження № 5632583. ОСОБА_1 посилається на те, що державним виконавцем невірно нарахована заборгованість зі сплати аліментів за період з 20 серпня 2018 року по 01 лютого 2021 року у сумі 29033,50 грн. А саме зазначає, що він є головою та членом Фермерського господарства «Остапенко В.П.», яке на даний час не приносить доходу з незалежних від нього підстав, тому він у вказаний період мав нульові доходи та самостійно сплачував аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і загальна сума сплачених ним аліментів за вказаний період склала 37428,94 грн. Посилаючись на помилковість розрахунку заборгованості державним виконавцем, скаржник просив суд визнати дії державного виконавця протиправними та скасувати постанову від 09 лютого 2021 року про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Скаржник в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник ДВС в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності. 15 червня 2021 року надійшов відзив державного виконавця Арбузинського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дерій М.А. на скаргу ОСОБА_1 , в якому державний виконавець просить відмовити у задоволенні скарги. Зазначає, що 05.06.2020 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 лютого 2018 року і до досягнення нею повноліття. Станом на 01 лютого 2021 року державним виконавцем, на підставі матеріалів виконавчого провадження, нараховано заборгованість зі сплати аліментів, яка склала 29 033,50 грн.. У зв`язку з наявною заборгованістю, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, керуючись ст.ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», 09.02.2021 року державним виконавцем було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Вважає вказану постанову обґрунтованою та такою, що прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому просить відмовити у задоволенні скарги.

У відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За такого, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі сторін.

З`ясувавши правові позиції сторін суд приходить до наступного.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року у справі № 467/172/18 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного судового рішення судом виданий виконавчий лист від 31 травня 2018 року, який стягувачем пред`явлено до виконання, постановою державного виконавця Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 05 червня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП №56532583.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Дерій М., заборгованість боржника ОСОБА_1 перед стягувачем ОСОБА_2 по аліментам за вказаним виконавчим листом за період з 20 лютого 2018 року по лютий 2021 року включно становить 21468,86 гривень, при цьому заборгованість по аліментам нараховано відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України.

Оскільки станом на 09 лютого 2021 року сукупний розмір заборгованості по аліментам склав 29033,50 гривень, що перевищує сукупний розмір заборгованості за чотири місяці, державний виконавець Дерій М.А., посилаючись на приписи ст. ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», прийняла 09 лютого 2020 року оскаржувану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, копію вказаної постанови направлено ОСОБА_1 до відома, боржником отримано постанову 13 лютого 2021 року, про що боржник зазначив у скарзі.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом, а саме, ст. 79-91, 194-197 СК України та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників. Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5, відповідно до якої - виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника; розрахунок заборгованості - обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 26 постанови від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» звертає увагу судів на те, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

Суд акцентує увагу, що в межах провадження скарги на дії державного виконавця щодо механізму обчислення заборгованості у даній справі не визначається певний розмір, оскільки незгода з нарахуванням заборгованості в конкретній грошовій сумі, тобто оспорювання цієї суми заборгованості, є підставою для звернення особи із позовом в порядку позовного провадження.

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України та відповідно до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню. Судом встановлено, що ОСОБА_1 знав про судове рішення про стягнення з нього аліментів, однак, доказів (квитанції, чеки, розписки) виконання обов`язку утримання дитини шляхом надання стягувачу щомісячних грошових коштів у присудженому розмірі державному виконавцю надано не було, за перерахунком заборгованості боржник не звертався.

Приймаючи такий висновок, суд враховує, що ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами - першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Фактично доводи ОСОБА_1 в цій частині скарги (необізнаність про нарахування, використання державним виконавцем невірної інформації про доходи) зводяться до спростування вини в утворенні заборгованості по аліментам. Разом з тим, такі докази можуть мати правове значення та підлягають оцінці у спірних відносинах боржника та стягувача при розгляді спору про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів (в розумінні ст. 196 СК України, встановлення строку сплати заборгованості, звільнення від сплати заборгованості за аліментами (в порядку ч. 2 або ч. 3 ст. 197 СК України). Суд акцентує увагу, що державний виконавець при розрахунку заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості (п. 26 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 26 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»).

Що стосується обґрунтування заявником вимог скарги посиланням, що розрахунок заборгованості по аліментах здійснювався державним виконавцем без урахування добровільно сплачених заявником аліментів, суд зазначає наступне.

Відповідно до роз`ясень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у Постанови №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей,батьків,інших осіб». Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5, відповідно до якої виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника; розрахунок заборгованості - обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Під час розгляду скарги суд прийшов до переконання, що зазначені положення законодавства державним виконавцем при розрахунку заборгованості по сплаті аліментів було враховано, зокрема, всі самостійно здійснені платником аліментів платежі відображено державним виконавцем у поданому розрахунку, про сплачені суми аліментів зазначено державним виконавцем в розрахунку. За таких обставин доводи скарги в цій частині спростовано.

Судом також надається оцінка мотивам для визнання рішень державного виконавця неправомірними, а саме боржник вважає, що заборгованість по аліментам за період коли він не працював розраховано виходячи із середньої заробітної плати працівника, тоді як рішенням суду встановлено не менше 50 відсотків для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Зі змісту розрахунку вбачається, що державний виконавець визначає заборгованість за аліментами, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 195 СК України. Розмір середньої заробітної плати працівника визначений на офіційному сайті Головного управління статистики Миколаївської області (відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування). Нарахований державним виконавцем розмір аліментів у довідці-розрахунку відповідає 1/4 частині відповідної середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби» необхідно враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 вказаного Закону), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 вказаного Закону).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що відсутні законні підстави для визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 09 лютого 2021 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

За змістом оскаржуваної постанови вбачається, що підставою для їх застосування є визначений державним виконавцем розмір заборгованості станом на 01 лютого 2021 року в розмірі 29033,50 гривень, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що державний виконавець, встановивши, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяця, правильно тимчасово обмежив боржника у праві виїзду за межі України, а тому вчиняючи оскаржувані дії державний виконавець діяв відповідно до закону, в межах наданих йому повноважень.

За такого доводи ОСОБА_1 щодо неправомірності таких дій державного виконавця є безпідставними та спростовуються встановленими фактичними обставинами справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, суд приходить до переконання, що скарга ОСОБА_1 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню за викладених вище обставин.

Керуючись ст.ст. 449, 450, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій державного виконавця Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Дерій М.А. щодо винесення постанови від 09 лютого 2021 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні № 56532583 року та її скасування, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр САВІН