У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Кривулько С.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про скасування заборони на відчуження майна та звільнення його з під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), у якому просить суд скасувати заборону та зняти арешт з нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , накладеного постановою 954-955/20 від 08.07.2003 Відділу державної виконавчої служби у Солом`янському районі.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що у провадженні Відділу державної виконавчої служби у Солом`янському районі знаходилося виконавче провадження з виконання рішення яким було стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КПУЖГ Солом`янського району м Києва заборгованість з утримання будинків, споруд та прибудинкової території у розмірі 3 175,26 грн.

Вказує, що в рамках даного виконавчого провадження постановою 954-955/20 від 08.07.2003 Відділу державної виконавчої служби у Солом`янському районі було накладено арешт на належну його матері ОСОБА_2 та сестрі ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 .

Посилається, що після смерті його матері ОСОБА_2 під час відкриття спадкової справи приватним нотаріусом КМНО Тіщенко Н.М. було з`ясовано, що на квартиру АДРЕСА_2 було накладено арешт, у зв`язку із чим ним було сплачено на користь КН «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» наявну заборгованість.

Позивач 19.08.2021 звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з належного матері позивача майна. Однак було отримано відповідь, що арешт із даної квартири знто не можливо у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд зняти арешт, накладений на все належне йому майно.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Тобто, з позовом про зняття арешту з майна може звернутися не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником чи претендує на таке майно.

Таким чином, боржник не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Отже, слід врахувати те, що, якщо арешт накладено на майно особи, яка є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, то вона не може виступати позивачем у такій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, яка була боржником у зазначеному вище виконавчому провадженні, а тому позивач є спадкоємцем після смерті своєї матері.

Тому і за даним позовом заявлені позивачем вимоги не можуть бути розглянути у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є правонаступником боржника за виконавчим провадженням, що є неможливим, відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України.

Таким чином суд зауважує, що право позивача на майно, яке перебуває під арештом, виникло в нього, як у правонаступника боржника, а тому звернення із позовом до виконавчої служби про зняття арешту являється невірно обраним способом захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24.06.2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08.09.2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01.12.2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження № 61-19066св20), від19.01.2022 року справа № 577/4541/20 (провадження № 61-8240св21), підстав відступити від зазначених висновків суд не встановив.

Суд зауважує, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Вказане посилання підтверджується правовими висновками, зробленими Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17 та від 26.05.2020 року у справі № 815/7269/15, у яких суд касаційної інстанції саме за правилами КАС України (а не ЦПК України) і розглядав вимоги боржника виконавчого провадження на дії державного виконавця.

Також слід звернути увагу на правову позицію, висловлену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі № 204/2494/20, про те, що у наведеній справі суди саме відмовили у відкритті провадження у справі з наведених вище правових підстав, а не розглядали спір по суті.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, відповідно до якої суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.255 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про скасування заборони на відчуження майна та звільнення його з під арешту закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.М.Букіна