ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4210/21 Номер провадження 22-ц/814/1550/22Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент Банк" на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2022 року, в складі судді Кіндяка І.С., дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, по справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2021 року АТ «А-Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 28.02.2019 в розмірі 11845,19 грн., яка складається з 7820,82 грн. заборгованості за кредитом та 4024,37 грн. заборгованості по процентам.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 28.02.2019 ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Неналежне виконання позичальником обов`язків по своєчасній сплаті кредиту, призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 16.11.2021 становить 11845,19 грн. та підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент банк" заборгованість за кредитним договором б/н від 28.02.2019 в розмірі 7820,82 грн. та судові витрати в розмірі 1498,88 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Розстрочено ОСОБА_1 сплату кредитної заборгованості у сумі 7820,82 грн. та судові витрати у сумі 1498,88 грн., строком на 12 місяців рівними частинами.

Визнаючи обґрунтованими позовні вимоги в частині тіла кредиту, суд відмовив в стягненні процентів, вказуючи, що умови та правила надання банківських послуг, на які посилається банк як на підставу нарахування заборгованості по відсоткам, не є складовою кредитного договору та не може розцінюватись як належний доказ погодження сторонами процентної ставки по кредиту, оскільки не містять підпису позичальника, а підписана ним анкета-заява не містить інформації щодо визначення розміру процентної ставки за користування кредитом, що виключає правові підстави для їх стягнення з боржника.

Також суд дійшов висновку про наявну можливість для розстрочення відповідачу стягнутої суми боргу та судових витрат на 12 місяців, з огляду на подану відповідачем заяву про відстрочення заборгованості.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та хвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Зокрема вказує на помилковий висновок суду щодо неузгодженості між сторонами умов кредитування, процентної ставки та іншого, оскільки окрім підписання анкети-заяви позичальник за допомогою електронного підпису з номера телефону, який особисто зазначив в анкеті-заяві, підписав паспорт споживчого кредиту за програмою «кредитна картка». В зазначеному паспорті сторони узгодили строк кредиту, процентну ставку, термін кредитування та інше.

Вказані обставини на думку банку свідчать про наявність підстав для стягнення процентів, не сплата яких призвела до утворення заборгованості.

Окрім того вважає помилковим посилання суду на правову позицію Верховного Суду у справі, яка не є аналогічною даній справі, не містить подібних правовідносин, оскілки в ній не розглядалось питання наявності в матеріалах справи паспорту споживчого кредиту, який натомість є в даній справі та містить всі зрозумілі для позичальника складові для стягнення процентів за кредитом та який ним підписано.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту сторонами не оскаржується, а тому в колегії суддів відсутні підстави для його перегляду в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2019 ОСОБА_1 підписала «Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку», в якій зазначено, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування умовами обслуговування та кредитування, розташованому в рекламному буклеті становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку шляхом самостійного роздрукування з сайту банку.

На виконання умов договору, банком було надано позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості банк надав розрахунок заборгованості, зазначивши, що остання виникла внаслідок неналежного виконання умов договору та станом на 16.11.2021 становить 11845,19 грн., яка складається з: 7820,82 грн. - заборгованість за кредитом та 4024,37 грн. - заборгованість по процентам.

З наданого розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та 31.03.2021 здійснила останнє погашення кредиту на суму 1000 грн.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитом, суд встановив неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яку і стягнув відповідно до наданого банком розрахунку.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення процентів, суд дійшов висновку, що сторони не узгодили вказане питання, оскільки підписана анкета-заява не містить узгоджень між сторонами про розмір відсоткової ставки, а відтак позивачем не доведено наявність правових підстав для їх стягнення.

Також суд дійшов висновку про необхідність розстрочення стягнутої суми заборгованості та судових витрат на 12 місяців рівними частками.

Погоджуючись з висновком щодо стягнення заборгованості за кредитом, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо відмови в стягненні процентів та здійсненої судом розстрочки сплати кредитної заборгованості та судових витрат на 12 місяців з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положення ст. 1048 ЦК України визначають право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Матеріалами справи доводиться, що 28.02.2019 між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку.

Внаслідок невиконання умов договору утворилась заборгованість, розмір якої станом на 16.11.2021 становить 11845,19 грн., яка складається з: 7820,82 грн. - заборгованість за кредитом та 4024,37 грн. - заборгованість по процентам.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не спростувала наявність вказаної заборгованості, а лише подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій також заявила клопотання про відстрочення виплати заборгованості на 12 місяців, що свідчить про визнання нею боргу.

Відмовляючи в стягненні заборгованості по відсотках, суд першої інстанції не звернув увагу, що одночасно з підписанням анкети-заяви, ОСОБА_1 був підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому сторони визначили строк кредитування, відсоткову ставку, штрафні санкції за несвоєчасне погашення кредиту та інші умови.

Підписання паспорту споживчого кредитування здійснено клієнтом ОСОБА_1 28 лютого 2019 року о 14:30 простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком з номера телефону НОМЕР_1 у відповідності з умовами та правилами надання банківських послуг.

Вказаний номер телефону був особисто зазначений позичальником та внесений до підписаної ним анкети-заяви.

Підписанням вказаного паспорту клієнт підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, встановлену відсоткову ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи з обраних ним умов кредитування та зрозумілість наслідків невиконання ним зобов`язань за таким договором.

Так, з паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» вбачається, що сторони визначили відсоткову ставку в розмірі 3,9% в місяць (46,8% річних).

Зазначеній обставині суд першої інстанції не дав належної правової оцінки, що призвело до помилкового висновку про відсутність достатніх правових підстав для стягнення обумовленого сторонами розміру відсотків.

За вказаних обставин, заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що до даних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про електронну комерцію».

Так, згідно ст. 12 вказаного Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В розумінні п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір та надсилаються іншій стороні цього договору.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Враховуючи наявність підписаного відповідачем в порядку Закону України «Про електронну комерцію» паспорту споживчого кредиту, в якому визначено права та обов`язок клієнта, пільговий період кредитування, відсоткова ставка, визначена банком складова заборгованості - проценти підлягають стягненню з ОСОБА_1 у відповідності до умов укладеного між сторонами кредитного договору.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду, розмір заборгованості за тілом кредиту, відсотками не спростований позичальником підлягає стягненню в судовому порядку.

Враховуючи, що відповідачем заявлені вимоги не заперечувались, докази на їх спростування суду не надавались, обставини щодо ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі і щодо погодження визначення розміру процентної ставки за користування кредитом, відповідачем по справі не заперечувались, тому в суду першої інстанції, з урахуванням принципу диспозитивної, були відсутні підстави не приймати до уваги надані позивачем докази на доведення обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги, в тому числі щодо нарахування заборгованості по відсотках.

За вказаних обставин, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 4024,37 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вказаних вимог.

З огляду на часткове скасування рішення суду, з ухваленням нового рішення, підлягає зміні рішення суду в частині стягнення судового збору з 1498,88 грн. до 2270 грн.

Також підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1156,68 грн., оскільки вказану суму банк мав сплатити при подачі апеляційної скарги, зважаючи на оскарження рішення в частині відмови в задоволених вимогах.

Що стосується розстрочення судом відповідачу сплати кредитного боргу та судових витрат, колегія суддів вважає вказані дії суду помилковими та такими, що суперечать нормам процесуального права.

Так, за змістом ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

В даному випадку, відповідачем суду першої інстанції подано клопотання про відстрочення виплати заборгованості на 12 місяць. Проте, суд не вирішив питання про відстрочення виконання рішення, а розстрочив саму сплату боргу, що не відповідає процесуальній конструкції зазначеної статті.

Таким чином, суд невірно застосував норми процесуального права, фактично втрутився в умови виконання кредитного договору, які передбачають строки та порядок його дії та виконання сторонами своїх обов`язків і замість надання стороні відстрочення його виконання, безпідставно розстрочив сплату боргу.

За наведених обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення в частині відмови в стягненні заборгованості по процентах та надання відповідачу розстрочки сплати боргу і судових витрат підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В зазначеній частині необхідно ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про стягненнях з позичальника заборгованості по відсотках.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент банк" задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Акцент банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсотках та щодо розстрочення сплати боргу та судових витрат - скасувати, ухваливши нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент банк" заборгованість по процентам в сумі 4024,37 грн.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент банк" судових витрат змінити, стягнувши з відповідача 2270 грн. судових витрат

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент банк" судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1156,68 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 червня 2022 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.