Номер провадження: 22-ц/813/1962/22
Справа № 2-3274/11
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сіржанта Юрія Володимировича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2020 року про задоволення заяви ОМР про видачу виконавчих листів в частині виселення та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у цивільній справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_5 , про визнання договору дарування недійсним, витребування квартири у добросовісного набувача та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

21.07.2017 року ОМР звернулася до суду із заявою про видачу виконавчих листів в частині виселення та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання. В обґрунтування вимог, заявник зазначає, що рішенням 20.12.2011 року, яке набрало законної сили 20.04.2012 року, визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , від 10 жовтня 2001 року, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; витребувано у добросовісного набувача ОСОБА_1 зазначену квартиру та повернуто її законному власнику Одеській міській раді; виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з указаної квартири. На виконання цього рішення, 05.09.2013 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист в частині витребування квартири у добросовісного набувача ОСОБА_1 та повернення її законному власнику Одеській міській раді, однак виконавчий лист щодо виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з указаної квартири не видав. При цьому, рішення вже частково виконано та 15.11.2016 року за територіальною громадою м.Одеси в особі ОМР зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , про те, в частині виселення рішення не виконується через наведені обставини, у зв`язку з чим ОМР звернулася з цією заявою до суду, оскільки порушуються її права, як власника спірної квартири.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2020 року заяву ОМР задоволено. Видано виконавчі листи на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2011 року в частині виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та поновлено строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Сіржант Юрій Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2020 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання скасувати та відмовити заявнику у задоволенні цього клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву ОМР, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , від 10 жовтня 2001 року, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Витребувано у добросовісного набувача ОСОБА_1 зазначену квартиру та повернуто її законному власнику Одеській міській раді. Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з указаної квартири (т.1 а. с. 131, 132).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2013 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про витребування майна з чужого незаконного володіння квартири АДРЕСА_1 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року (т.1 а. с. 159, 160).

На виконання зазначеного рішення 05 вересня 2013 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист «про витребування у добросовісного набувача ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 та повернення її законному власнику Одеській міській раді».

17 вересня 2013 року Одеською міською радою подано зазначений виконавчий лист до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (т. 1 а.с. 166).

19 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3274/11 про витребування у добросовісного набувача ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 та повернення її власнику Одеській міській раді (т. 1 а. с. 167).

30 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про виправлення помилок у виконавчому листі та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (т.1 а.с. 164, 165).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2013 року заява ОСОБА_1 задоволена частково. Виправлено помилку у виконавчому листі щодо набрання чинності рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року та відмовлено у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (т.1 а. с. 211).

19 лютого 2014 року перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звернувся до суду із заявою про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року (т.1 а. с. 236).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2014 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року відмовлено (т. 1 а. с. 245).

19 березня 2015 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року (т. 1 а. с. 253).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 травня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року залишено без змін (т. 2 а. с. 2124).

12 грудня 2013 року Одеською міською радою подано до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції запит щодо надання інформації стосовно стану виконавчого провадження у справі № 2-3274/11 (т. 2 а. с. 36).

07 липня 2015 року Одеською міською радою повторно направлено до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції заяву про надання можливості представнику Одеської міської ради ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження у вказаній справі (т. 2 а. с. 35).

16 вересня 2015 року представнику Одеської міської ради відмовлено в ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження з посиланням на відсутність номера виконавчого провадження.

17 вересня 2015 року Одеською міською радою направлено на адресу Головного територіального управління юстиції в Одеській області лист з проханням вжити заходів із забезпечення контролю за виконавчим провадженням з виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року у справі № 2-3274/11, що знаходиться в Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, з додержанням положень Закону України «Про виконавче провадження» (т. 2 а. с. 38, 39).

У вересні 2015 року до юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою звернувся ОСОБА_5 стосовно стану виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року.

З Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень Одеській міській раді стало відомо про те, що 26 червня 2015 року старшим державним виконавцем Першого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції Шатохіним О.П. винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-3274/11 на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», виданого Київським районним судом м. Одеси 20 квітня 2013 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2016 року скаргу Одеської міської ради задоволено. Поновлено Одеській міській раді строк на оскарження постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 26 червня 2015 року ВП № 39867744 про повернення виконавчого документа; скасовано постанову Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 26 червня 2015 року ВП № 39867744 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. Разом з тим у матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про попередження стягувача про повернення йому виконавчого документа, або пояснення, у чому саме стягувач - Одеська міська рада, перешкоджала провадженню виконавчих дій, або про необхідність здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій. Також відсутні відомості про направлення копії постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 26 червня 2015 року стягувачу, що є підставою для поновлення Одеській міській раді строку на оскарження постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 26 червня 2015 року ВП № 39867744 про повернення виконавчого документа.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.02.2019 року касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а ухвала Київського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2016 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року залишені без змін.

Таким чином, постанова виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу в частині витребування у добросовісного набувача ОСОБА_1 спірної квартири та повернення її законному власнику Одеській міській раді була скасована, що має наслідком продовження здійснення виконання рішення суду.

15.11.2016 року на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року за територіальною громадою м. Одеси в особі ОМР зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином рішення першої інстанції в частині витребування у добросовісного набувача квартири та повернення її у власність ОМР - виконано.

При цьому, виконання рішення суду про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є складовою захисту порушеного права ОМР на вільне володіння, користування та розпорядження власністю і нерозривно пов`язано із виконанням рішення в частині витребування спірної квартири, яке на даному етапі виконано (реєстрація права власності за територіальною громадою м. Одеси в особі ОМР) та із виконанням рішення суду в частині її повернення власнику, що не відбулось через фактичне проживання ОСОБА_1 та осіб, які з ним мешкають у квартирі.

Суд першої інстанції встановивши, що виконавчий лист щодо виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не видавався, а виконання фактично виданого виконавчого листа в частині виконання рішення суду про витребування квартири АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 та повернення її законному власнику супроводжувалося протягом 2013-2019 років численними судовими розглядами у всіх судових інстанціях, як щодо змісту виконавчого листа (заява та апеляційна скарга ОСОБА_1 ), так і щодо судового рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , а також заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, з урахуванням тривалого судового розгляду за скаргою на рішення державного виконавця про повернення виконавчого листа без виконання, який розглядався у всіх судових інстанціях, суд враховуючи принцип цивільного судочинства щодо обов`язковості судового рішення, дійшов справедливого висновку про видачу виконавчих листів на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2011 року в частині виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та поновлено строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 року, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунт овувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 року; пункт 29).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сіржанта Юрія Володимировича - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено: 12.07.2022 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова