27.06.2022 Провадження по справі № 2/940/27/22
Справа № 940/657/21

РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2022 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Романовської Л.І.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Стамбуляк Ю.В.

представника відповідачки адвоката Неживка І.В.

представника відповідачки адвоката Безуглої І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: державний нотаріус Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області Бурлаченко Олена Григорівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з 10 вересня 2014 року по 02 грудня 2020 року, визнати автомобіль марки GEELY, модель FE-2, тип легковий хетчбек-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єктом їхньої спільної сумісної власності, та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 10 вересня 2014 року вона почала проживати спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у квартирі, яка належить на праві власності її батьку, за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час спільного проживання позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільно приймали участь у питаннях життєзабезпечення родини, сплачували комунальні послуги за квартиру, в якій проживали, проводили ремонтні роботи, купували продукти харчування та інші необхідні товари, доглядали один за одним. У 2018 році ОСОБА_4 захворів. Після тривалого лікування ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Також зауважила, що 19.05.2017 року вона з ОСОБА_4 за спільні кошти придбали транспортний засіб - автомобіль марки GEELY, модель FE-2, тип легковий хетчбек-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 . У зв`язку з тим, що даний автомобіль був придбаний під час проживання позивачки однією сім`єю із ОСОБА_4 , тому вважає, що автомобіль є їхньою спільною сумісною власністю та вона має право на його 1/2 частину, яка не повинна входити до складу спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . За таких обставин, оскільки на даний час законодавством не передбачено видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні особам, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з метою захисту своїх майнових прав, позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю, із визначенням права власності на частку в спільному майні. Крім того, встановлені в суді факти та обставини впливатимуть на обсяг спадкового майна.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 23.06.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

08.09.2021 року представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Неживок І.В. надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначаючи, що позивачкою не подано належних та допустимих доказів її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зокрема доказів, що підтверджували би ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які б вказували на наявність встановлених між ними відносин, притаманних подружжю. Разом з тим, адвокат Неживок І.В. подав заяву про виклик свідка ОСОБА_5 (а. с. 158-164 т. № 1).

08.09.2021 року представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Безугла І.С. надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила поновити строк на подання відзиву на позовну заяву та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначаючи, що позивачка не надала жодних доказів того, що в покупку спірного автомобіля вкладалися і її кошти, так як її заробітна плата становила лише 3000,00 грн., а ОСОБА_4 заробляв значно більші кошти, працюючи на заробітках за кордоном. (а. с. 166-179 т. № 1).

20.09.2021 року позивачка ОСОБА_1 надала суду відповідь на відзив. (а. с. 199-220 т. № 1).

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 19.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Стамбуляк Ю.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не прибула, її представник адвокат Неживок І.В. у судовому засіданні позовних вимог не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що позивачкою не подано належних та допустимих доказів її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_3 та її законний представник мати ОСОБА_6 не прибули. Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Безугла І.С. у судовому засіданні позовних вимог не визнала та просила відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що позивачка не надала жодних доказів того, що в купівлю спірного автомобіля вкладалися і її кошти.

Третя особа державний нотаріус Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області Бурлаченко О.Г. в судове засідання не прибула, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`зках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

За положеннями частин 1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Під час застосування положень ст. 74 Сімейного кодексу України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

При встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суди повинні встановити, що між сторонами склалися усталені відносини, притаманні подружжю.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2019 року в справі №522/25049/16-ц .

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За правилами частини 2 статті 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . (а.с. 17 т. № 1).

Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 5 від 02.07.2021 року вбачається, що ОСОБА_4 з 08.11.2003 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 13.12.2012 року у справі № 2/1026/550/2012 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розірваний. (а. с. 132-134 т. № 1).

13.08.2021 року на виконання ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 23.06.2021 року, Територіальний сервісний центра № 3242 надав відомості про те, що згідно Єдиного державного реєстру МВС автомобіль «GEELY FE-2», номерний знак НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_1 , був зареєстрований за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі ДКП ТСЦ № 3242/2017/462983 від 19.05.2017 року. (а.с. 143 т. № 1).

Із копії спадкової справи № 79/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 встановлено, що до Тетіївської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулися його дочка ОСОБА_3 , мати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . (а.с. 135-141 т. № 1).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 05.06.2021 року за № 281/02-31 державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Бурлаченко О.Г., відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частину транспортного засобу GEELY, модель FE-2, тип легковий хетчбек-В, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належав ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постанова мотивована тим, що проживання однією сім`єю жінки і чоловіка без шлюбу, що необхідно встановити ОСОБА_1 у судовому порядку, не є підставою для виникнення у неї права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК України. (а.с. 108 т. № 1).

Рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 26.11.2021 року в цивільній справі № 1003/16469/2012 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (а.с. 12 т. № 1).

Із копії довідки, виданої 29.03.2021 року № 1741 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працює в ПрАТ «СК «ВУСО» на посаді старшого спеціаліста представництва у м. Біла Церква з 01 лютого 2013 року та з 01 червня 2018 року працює на посаді головного спеціаліста представництва у м. Біла Церква по теперішній час. (а. с. 41 т. № 1).

Свої доходи позивачка підтвердила відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 29.03.2021 року. (а. с. 42-49 т. №1).

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 до 2015 року їздив на заробітки в ОСОБА_10 , що підтверджується копією закордонного паспорта. (а. с. 86-88 т. №1).

Із 01.12.2017 року ОСОБА_4 працював торговельним агентом ТОВ «Житомирський м`ясокомбінат», що підтверджується копією його трудової книжки. (а.с. 100-105 т. № 1).

Із 2018 року ОСОБА_4 почав хворіти, що підтверджується доданими до справи медичними документами. (а.с. 89-99 т. № 1).

Разом з тим, на підтвердження своїх вимог позивачка надала наступні докази.

Так, у матеріалах справи наявні та досліджені у судовому засіданні копії фотографій, на яких зображено спільний відпочинок та дозвілля позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 51-68 т. № 1).

Із листа відповіді на адвокатський запит від 15 вересня 2021 року, наданого 15.09.2021 року № 37 обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «СЛАВІНА34», вбачається, що з моменту створення ОСББ (а саме з 10.06.2016 року) до 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, вони разом також проживали з 2014 року до створення ОСББ «СЛАВІНА34», що підтверджується актом про фактичне місце проживання, складеним головою правління ОСББ на підставі показів сусідів свідків. (а.с. 204-210 т. № 1).

11 вересня 2014 року у ПАТ «Банк Київська Русь» була видана довіреність на підставі якої ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 отримувати від його імені грошові кошти з поточного рахунку. (а. с. 20 т. № 1).

17 вересня 2014 року ОСОБА_4 видав на ім`я ОСОБА_1 нотаріально завірену довіреність на представництво його інтересів з усіх питань, пов`язаних з користуванням та розпорядженням грошовими коштами, рахунками та карткою.( а.с. 21 т. № 1).

На підставі цих довіреностей ОСОБА_1 з поточних рахунків ОСОБА_4 неодноразово отримувала грошові кошти, що підтверджується заявами про видачу готівки. (а. с. 23-32 т. № 1).

Крім того, згідно матеріалів справи вбачається, що 06.02.2016 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_12 строком на 5 місяців грошові кошти в сумі 16100 Євро, про що була складена відповідна розписка. Цією розпискою, ОСОБА_4 визначив своє місце проживання: АДРЕСА_1 та уповноважив ОСОБА_1 отримати суму позики. (а. с. 33-35 т. № 1).

Також встановлено, що 17 жовтня 2020 року ОСОБА_4 видав на імя ОСОБА_1 довіреності, зокрема на представництво його інтересів та розпорядження автомобілем GEELY, модель FE-2, реєстраційний номер НОМЕР_4 . (а. с. 39-40 т. № 1).

Відтак, із долучених до матеріалів справи довіреностей та розписки вбачається, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був спільний бюджет, позивачка вправі була отримувати із рахунків ОСОБА_4 грошові кошти, розпоряджатися ними, а також користуватися та розпоряджатися спірним автомобілем.

У ході судового розгляду судом були допитані свідки, які є близьким оточенням позивачки та померлого ОСОБА_4 .

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що працювала разом з позивачкою ОСОБА_1 і у 2014 році через останню познайомилась з ОСОБА_4 , який приїхав з-за кордону. У подальшому, 04.05.2015 року на дні народженні її чоловіка, якому тоді виповнилось 45 років, були запрошені як пара позивачка ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 , в них тоді уже був спільний побут. ОСОБА_4 неодноразово приходив до ОСОБА_1 на роботу. Вони святкували свята разом, їздили на відпочинок. Крім того, свідок ОСОБА_13 повідомила, що позивачка ОСОБА_1 збирала на машину кошти, ремонтували її разом, а коли ОСОБА_4 захворів, ОСОБА_1 його лікувала.

Свідок ОСОБА_14 повідомив, що знає позивачку ОСОБА_1 більше 15 років по роботі. У 2013 році вона познайомилась з ОСОБА_4 . У кінці 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 почали проживати разом у м. Біла Церква, усе було спільне, робили ремонт в квартирі разом, а саме у ванній та кухні, їздили разом на море. Сина ОСОБА_1 . ОСОБА_4 відвозив до садочка, а потім до школи. На святах вони були разом. Автомобіль купували за спільні кошти. Коли ОСОБА_4 захворів, він возив його в лікарню, а ОСОБА_1 за ним доглядала.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомив, що є сусідом ОСОБА_1 і приблизно в 2014-2015 році у ОСОБА_1 почав жити ОСОБА_4 , як її співмешканець. Зазначив, що у них був автомобіль, на якому їздили ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що знав ОСОБА_4 з 2017 року і протягом усього цього часу останній проживав разом ОСОБА_1 , і коли він захворів, вона доглядала за ним.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що дружили родинами з позивачкою, приблизно з 2014-2015 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом сім`єю, і з сином ОСОБА_1 . Стасом в квартирі у м. Біла Церква. Відносини були хороші, сімейні. Також, був у них спільний автомобіль.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 також фактично підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали з 2014 року однією сім`єю та вели спільне господарство, мали спільний побут.

Свідок ОСОБА_5 показала суду, що ОСОБА_4 був її племінником, який дійсно проживав з ОСОБА_1 . Також свідок пояснила, що на свята ОСОБА_1 приїздила разом з ОСОБА_4 до батьків останнього, і вони проживали у її помешканні. Їх вона приймала як рідних, вони ночували разом в одній кімнаті, інших деталей їхніх стосунків не знає. Однак свідок впевнена, що ОСОБА_1 мала на меті лише заволодіти автомобілем ОСОБА_4 . Неприязне відношення до ОСОБА_1 виникло не лише у неї, а й в інших членів родини у зв`язку з зверненням до суду з позовом після смерті ОСОБА_4 .

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_5 в частині заперечення факту ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільного господарства, оскільки, як встановлено в ході допиту вказаного свідка, ОСОБА_5 підтвердила, що саме факт подачі позову ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 став причиною неприязного ставлення до неї, а відтак надання суду очевидно протирічливих показань.

Отже, суд приймає до уваги вищезазначені письмові докази та покази свідків, як належні та допустимі на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю у період з 10 вересня 2014 року по 02 грудня 2020 року, наявності у них спільного бюджету, наявності між ними усталених відносин, що притаманні саме подружжю, які виражались у взаємній любові, повазі, взаєморозумінні та взаємодопомозі, що є моральною основою шлюбу.

Суд критично оцінює твердження представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Безуглої І.С. про те, що до 2015 року ОСОБА_4 був на заробітках в ОСОБА_20 , тому аж ніяк не міг у 2014 році проживати разом з ОСОБА_1 , мати спільний бюджет, спільно харчуватися, мати спільні витрати.

Як зазначила позивачка, ОСОБА_4 їздив до ОСОБА_21 періодично та тимчасово, і це ні в якому разі не заважало їм спільно проживати, бути пов`язаними спільним побутом, мати взаємні права та обов`язки.

Як зазначено ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Твердження представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Безуглої І.С. про те, що позивачка не надала жодних доказів того, що в купівлю спірного автомобіля вкладалися і кошти позивачки, так як її зарплата становила лише 3000,00 гривень, а ОСОБА_4 заробляв значно більші кошти, будучи на заробітках за кордоном та потім на місцевому підприємстві в м. Біла Церква, спростовуються доводами позивачки, яка зазначила, що на момент придбання автомобіля ОСОБА_4 з 2012 року взагалі не працював, з квітня 2015 року на заробітки за кордон більше не їздив, а на роботу у ТОВ «Житомирський м`ясокомбінат» влаштувався лише 01 грудня 2017 року, вона ж навпаки мала стабільний заробіток та власні заощадження.

Більш того, як вже зазначалося, положеннями ч. 2 ст. 74 Сімейного кодексу України визначено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами частини 2 статті 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 368 Цивільного кодексу України майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них і оцінивши зазначені обставини суд може надати їм певну оцінку. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Зазначені вище норми свідчать про презумпцію спільності права власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою на майно, яке набуте ними в період спільного проживання. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із співвласників може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує.

Судом встановлено, що позивачка належними та допустимими доказами довела факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 в період з 10 вересня 2014 року по 02 грудня 2020 року та придбання автомобіля «GEELY FE-2», номерний знак НОМЕР_2 , за спільні кошти у зазначений період.

Тому презюмується, що вказаний транспортний засіб був їх спільною сумісною власністю.

Натомість, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачі не спростували презумпцію спільності майна, набутого під час фактичних шлюбних стосунків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Більш того, на надали доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 придбав спірний автомобіль за особисті грошові кошти.

З огляду на зазначене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд врахував позицію позивачки ОСОБА_1 щодо не стягнення з відповідачів понесених нею судових витрат.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 3, 15, 16, 368, 372 Цивільного кодексу України, статтями 3, 60, 63, 70, 74 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76- 81, 141, 263-268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: державний нотаріус Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області Бурлаченко Олена Григорівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з 10 вересня 2014 року по 02 грудня 2020 року.

Визнати автомобіль марки GEELY, модель FE-2, тип легковий хетчбек-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину транспортного засобу автомобіля марки GEELY, модель FE-2, тип легковий хетчбек-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 01.07.2022 року.

Суддя С.В.Мандзюк