Справа № 276/1552/18
Провадження по справі №2/276/17/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського А.М., з участю:

секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 611 905 грн 54 коп. з яких: основна заборгованість - 308 731,75 грн, проценти від суми позики - 272 417,54 грн, пеня - 19 488,11 грн, 3% річних - 1624,00 грн, втрати від інфляції - 9644,14 грн. Також просив компенсувати сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 12.03.2013 між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики на суму 308 731,75 грн, оформлений розпискою. 17.08.2018 він звернувся до ОСОБА_4 з листом-вимогою про повернення суми боргу та процентів за користування коштами, однак, станом на 11.12.2018, день звернення з позовом, борг відповідач не повернув, чим порушив зобов`язання за договором позики. Вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума боргу в повному обсязі, відсотки від суми позики, пеня, 3 % річних та втрати від інфляції за порушення виконання зобов`язання.

21.12.2018 ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 13.08.2020 року, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_5 та на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу прийнято до провадження суддею Збаражським А.М. та призначено підготовче судове засідання.

14.05.2021 ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області призначено у справі судову почеркознавчу експертизу.

18.02.2022 постановлено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених в позові.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, вказавши, що кошти ОСОБА_4 фактично не отримував. Також заявив клопотання про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення процентів.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частинами третьою, четвертою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що 12 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, оформлений розпискою про отримання ОСОБА_4 в борг 308731,75 грн. (а.сп.12)

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_4 фактично не отримував кошти в сумі 308731,75 грн суд вважає безпідставними, оскільки в самій розписці ОСОБА_4 підтвердив, що ним отримано від ОСОБА_3 кошти в зазначеному розмірі в якості позики в день складення цієї розписки. Також суд враховує, що договір позики, оформлений розпискою від 12.03.2013, ОСОБА_4 у встановленому порядку не оспорювався, його не визнано недійсним.

Крім того, за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у даній справі експерти дійшли наступних висновків: рукописний текст у розписці про отримання позики від 12.03.2013 виконано ОСОБА_4 ; підпис від імені ОСОБА_6 , що міститься під рукописним текстом у розписці про отримання позики від 12.03.2013, виконано ОСОБА_4 . Вказане підтверджується висновком експертів №17160/17161/21-32 від 18 листопада 2021 року ( а.сп.166-174).

З огляду на те, що в договорі (розписці) строк повернення позичених коштів не був встановлений, а борг не повернуто, АБ «Соломонюк та Партнери» в інтересах ОСОБА_3 звернулося до ОСОБА_4 з листом-вимогою від 17.08.2018 про повернення суми боргу та процентів за користування коштами, який направлено на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією. 07.09.2018 конверт повернувся, у зв`язку з неврученням його адресату (а.сп.13-18).

На даний час борг в сумі 308 731 грн 75 коп. ОСОБА_4 не повернув позивачу, чим порушив зобов`язання за договором позики, а тому вказана сума коштів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Щодо стягнення відсотків з відповідача суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При укладенні договору позики, що оформлено розпискою від 12.03.2013, сторонами не було погоджено відсотки від суми позики, а тому позивач має право на отримання процентів на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно з розрахунком позивача, розмір відсотків за період з 12.03.2013 по 11.12.2018 становить 272417,54 гривень.

В судовому засіданні представник відповідача просив застосувати 3-річний строк позовної давності до вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача процентів за позикою 11 грудня 2018 року, а тому період нарахування процентів, з урахуванням трирічного строку позовної давності, складає з 11 грудня 2015 року до 11 грудня 2018 року, а розмір процентів за вказаний період складає 149442,19 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

308731,00 грн. (борг за позикою) х 22 % (облікова ставка НБУ за період з 11.12.2015 по 21.04.2016) : 366 днів у році х 133 днів = 24 681.61 грн.;

308731,00 грн. (борг за позикою) х 19 % (облікова ставка НБУ за період з 22.04.2016 по 26.05.2016) : 366 днів у році х 35 дні = 5 609.46 грн.;

308731,00 грн. (борг за позикою) х 18 % (облікова ставка НБУ за період з 27.05.2016 по 23.06.2016) : 366 днів у році х 28 днів = 4 251.38 грн.;

308731,00 грн. (борг за позикою) х 16,5 % (облікова ставка НБУ за період з 24.06.2016 по 28.07.2016) : 366 днів у році х 35 днів = 4 871.37 грн.;

308731,00 грн. (борг за позикою) х 15,5 % (облікова ставка НБУ за період з 29.07.2016 по 15.09.2016) : 366 днів у році х 49 днів = 6 406.59 грн.;

308731,00 грн. (борг за позикою) х 15 % (облікова ставка НБУ за період з 16.09.2016 по 27.10.2016) : 366 днів у році х 42 днів = 5 314.22 грн.;

308731,00 грн. (борг за позикою) х 14 % (облікова ставка НБУ за період з 28.10.2016 по 13.04.2017) : 365 днів у році х 168 дні = 19 894.12 грн.;

308731,00 грн. (борг за позикою) х 13 % (облікова ставка НБУ за період з 14.04.2017 по 25.05.2017) : 365 днів у році х 42 дні = 4 618.28 грн.;

308731,00 грн. (борг за позикою) х 12,5 % (облікова ставка НБУ за період з 26.05.2017 по 26.10.2017) : 365 днів у році х 154 днів = 16 282.39 грн.;

308731,00 грн. (борг за позикою) х 13,5 % (облікова ставка НБУ за період з 27.10.2017 по 14.12.2017) : 365 днів у році х 49 днів = 5 595.22 грн.;

308731,00 грн. (борг за позикою) х 14,5 % (облікова ставка НБУ за період з 15.12.2017 по 25.01.2018) : 365 днів у році х 42 дні = 5 151.16 грн.;

308731,00 грн. (борг за позикою) х 16 % (облікова ставка НБУ за період з 26.01.2018 по 01.03.2018) : 365 днів у році х 35 днів = 4 736.69 грн.;

308731,00 грн. (борг за позикою) х 17 % (облікова ставка НБУ за період з 02.03.2018 по 12.07.2018) : 365 днів у році х 133 днів = 19 124.41 грн.

308731,00 грн. (борг за позикою) х 17.5 % (облікова ставка НБУ за період з 13.07.2018 по 06.09.2018) : 365 днів у році х 56 днів = 8 289.22 грн.

308731,00 грн. (борг за позикою) х 18 % (облікова ставка НБУ за період з 07.09.2018 по 11.12.2018) : 365 днів у році х 96 днів = 14 616.09 грн.

Сума коштів по нарахованим відсоткам за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 149 442.19 грн.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_4 процентів за позикою за період з 12.03.2013 по 11.12.2018 у розмірі 272417,54 гривень підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 149 442.19 грн. за період з 11.12.2015 до 11.12.2018.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з розрахунком позивача, за період з 08.10.2018 року по 11.12.2018 року 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 1624.00 грн, інфляційні нарахування на суму боргу - 9 644,14 гривень. Заперечень щодо даного розрахунку відповідачем не надано.

Враховуючи те, що борг відповідачем не повернуто, відтак, останній порушив грошове зобов`язання, а тому, в силу приписів ч.2 ст. 625 ЦК України, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язання та інфляційні втрати у вказаному розмірі. В цій частині позовні також підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення з відповідача пені суд враховує наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

З огляду на те, що укладеним між сторонами договором позики, оформленим розпискою, не передбачено сплати пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та не встановлено її розміру, а тому позикодавець не може претендувати на стягнення цього виду неустойки. Відтак, у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені в розмірі 19488,11 гривень слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. (ч.1 ст.134 ЦПК України).

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

В обґрунтування розміру понесених представником позивача витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано наступні докази: копію договору № 10 про надання правової допомоги, укладеного 30.07.2018 року між АБ «Соломонюк та партнери» та ОСОБА_3 ; попередній орієнтовний розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 30.07.2018 на суму 26000,00 грн; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 18.02.2022 на суму 28000,00 грн; прибутковий касовий ордер №12 від 30.07.2018 на суму 10000,00 грн; прибутковий касовий ордер №56 від 18.02.2022 на суму 18000,00 грн; акт виконаних робіт від 18.02.2022 на загальну суму 28000,00 гривень.

Будь яких заперечень щодо витрат на правову допомогу представник відповідача не висловив, клопотання про зменшення цих витрат не заявив.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 6120,00 гривень.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог на суму 469442,08 грн, що становить 76,71%, тому суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми сплаченого судового збору у розмірі 4694,65 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21478,80 гривень, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 2, 7, 10-13, 76-83, 133, 137, 141, 263-268, 354 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 12.03.2013 у розмірі 469442 (чотириста шістдесят дев`ять тисяч чотириста сорок дві) гривні 08 копійок, з яких: основна заборгованість 308731,75 гривень, відсотки від суми позики 149442,19 гривень, 3 відсотки річних 1624,00 гривень, втрати від інфляції 9644,14 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 6120,00 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21478,80 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 01.07.2022.

Суддя А.М. Збаражський