ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/21/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Погорелої Н.М., представника АТ «Універсал Банк» - адвоката Сербіної А.О., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Дарницького районного відділу державного виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_2, Акціонерне товариство «Універсал Банк» про визнання неправомірними дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на неправомірні дії державного виконавця Дарницького районного відділу державного виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_2, в якій просив:

- визнати дію старшого державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_2, що полягала у винесені постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 неправомірною;

- визнати неправомірною постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 винесену старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_2 08.07.2020 року;

- зобов`язати старшого державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_2 (або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, в разі звільнення ОСОБА_2 іншого державного виконавця, в кого у провадженні перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 або начальника Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом скасування всіх постанов, що винесені в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 та виключення Скаржника із реєстру боржників України.

Скарга обґрунтована тим, що виконавчий лист у справі № 2-2024/12 пред`явлено до виконання з пропуском строку, а тому державним виконавцем неправомірно було прийнято його до виконання та відкрито виконавче провадження.

Представник стягувача у наданих поясненнях заперечив проти скарги та зазначив, що заява про відкриття виконавчого провадження та виконавчий документ була надіслана стягувачем у межах трирічного строку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», який спливав 21 червня 2020 року.

Представник Дарницького ВДВС міста Київ ЦМУ МЮ (м. Київ) у судові засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомили.

Частиною 2 статті 450 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин суд вважає можливим розглядати справу у відсутності державного виконавця.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши скаргу та додані до неї докази, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як свідчать матеріали справи, 22 лютого 2012 року Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2012 року у справі № 02/2-2024/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 785 580,33 грн - заборгованості за кредитним договором, 1 820,00 судових витрат, а всього 757 400,33 грн.

Як слідує з відмітки державного виконавця на примірнику виконавчого листа, 14 квітня 2015 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

У виконавчому листі також наявна відмітка про його повернення 23 вересня 2016 року.

З інформації про виконавче провадження № НОМЕР_2 вбачається, що виконавчий лист повторно пред`явлений до виконання 4 січня 2017 року.

6 березня 2017 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа 2-2024/12 від 22 лютого 2012 року.

21 червня 2017 року державним виконавцем повернуто виконавчий лист стягувачу відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», про що також наявна відмітка державного виконавця на примірнику виконавчого листа.

18 червня 2020 року, шляхом надсилання засобами поштового зв`язку, стягувач повторно звернувся до державного виконавця з заявою про примусове виконання рішення та відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-2024/2 відносно боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на користь ПАТ «Універсал Банк» в розмірі 787 400,33 грн.

08 липня 2020 року державним виконавцем Дарницького районного відділу державного виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 на підставі виконавчого листа 2-2024/12, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 22 лютого 2012 року.

Заявник, не погоджуючись із винесеною державним виконавцем постановою про відкриття виконавчого провадження, зазначає що виконавчий лист пред`явлено із пропуском строком, а отже державний виконавець в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з примусового виконання рішень, неправомірно винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 від 08.07.2020.

Питання, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, врегульовано Законом «Про виконавче провадження». Указаний Закон є спеціальним законом, яким державний та приватний виконавці керуються при примусовому виконанні рішень суду та інших органів (посадових осіб).

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на дату видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною третьою цієї статті встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного для після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частиною 4 цієї статті встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Матеріали справи свідчать, що 21 червня 2017 року державним виконавцем повернуто виконавчий лист стягувачу відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», про що наявна відмітка держаного виконавця на примірнику виконавчого листа, а тому з урахуванням наведених положень законодавства повторне пред`явлення стягувачем цього виконавчого листа до виконання 18 червня 2020 року здійснено в межах встановлених законом строків.

Отже, доводи скаржника, що стягувачем пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання є безпідставними.

Щодо посилань скаржника на те, що строк пред`явлення виконавчого листа минув ще 15 квітня 2015 року, що зумовлює і протиправність постанов про відкриття виконавчого провадження від 21 червня 2017 та 08 липня 2020 року, суд зазначає таке.

Судом було встановлено, що вперше виконавчий лист повернуто стягувачу 14 квітня 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а тому строк його пред`явлення до виконання відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на дату видачі виконавчого листа) перервався з дня його повернення.

Згідно з пунктами 5, 7 Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Виходячи з системного аналізу вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року та п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років), тобто має місце пряма вказівка законодавця про надання зворотної дії в часі положенню щодо поширення 3-х річного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, які були видані до 05 жовтня 2016 року, а не лише після набрання чинності Закону від 02 червня 2016 року.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі №910/7155/14, від 28 грудня 2018 року у справі №910/11424/15, від 20 травня 2019 року у справі №904/10285/15.

Як вбачається з виконавчого листа, він також містить відмітку про його повернення 23 вересня 2016 року та повторно був пред`явлений до виконання 4 січня 2017 року, а 6 березня 2017 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з його примусового виконання.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання у встановлений строк та після його повернення неодноразово повторно пред`являвся до органів виконавчої служби, про що є відмітки на виконавчому документі.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів спливу строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-2024/12 від 22 лютого 2012 року на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, натомість з відміток на копії виконавчого листа вбачається, що до червня 2017 року виконавчий лист перебував на виконанні у державній виконавчій службі, а тому суд вважає, що стягувач мав правові підстави для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом трьох років з дати прийняття постанови від 21 червня 2017 року про повернення виконавчого листа стягувачу.

Суд при цьому враховує, що постанова державного виконавця від 6 березня 2017 року про відкриття виконавчого провадження не була оскаржена сторонами виконавчого провадження і є чинною, а тому усі подальші процесуальні дії щодо виконання, повернення та повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, на думку суду, є правомірними.

З огляду на викладене суд вважає, що за встановлених у цій справі обставин у старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державного виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_2 були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 8 липня 2020 року є правомірною.

Таким чином, доводи скарги про неправомірність дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та неправомірність винесеної ним постанови є необґрунтованим, а скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 260, 354, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 24 травня 2023 року.

Суддя О.В. Якусик