Справа №611/663/21
Провадження №2/611/10/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі :

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря - Ведмідь І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки та застосувати наслідки недійсності правочину, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В обґрунтування позову посилався на те, що 16 вересня 2012 року між ОСОБА_7 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було підписаний договор оренди земельної ділянки, державна реєстрація якого була здійснена 26 грудня 2012 року Управлінням Держкомзему у Барвінківському районі Того ж дня був підписаний Акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду. Об`єктом оренди за цим договором є земельна ділянка площею 8.0231 га, розташована на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯК №249176. Відповідно до списку співвласників земельної ділянки до Державного акту, земельна ділянка поділена на рівні частки та частка кожного із співвласників становить 1/5, а саме : ОСОБА_4 - 1,5, ОСОБА_7 - 1/5, ОСОБА_5 - 1/5, ОСОБА_1 - 1/5, ОСОБА_1 - 1/5. Однак на момент укладення договору двоє із співвласників ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не мали достатнього обсягу цивільної дієздатності. Посилаючись саме на те, що договір укладений без попередньої згоди Органу опіки та піклування, просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки та застосувати наслідки недійсності правочину.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги не визнав, зазначив, що на час укладання договору оренди землі, 16.09.2012, позивач був малолітньою особою, йому було 13 років, тобто спірний правочин вчинений малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності. За змістом ч. 1 ст. 221 ЦК України (в редакції від 13.06.2012 року, яка діяла на момент укладення договору оренди), правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним із них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. У позовній заяві позивач не наводить доказів і не посилається на обставини, які свідчили б про те, що його батьки з дня укладання договору оренду землі висловлювали б якісь претензії до орендаря. При цьому, дослідження питання наявності чи відсутності відповідних претензій є обв`язковим при розгляді подібних справ з метою правильного застосування статті 221 ЦК України і правильної правової кваліфікації ситуації. Однак, після досягнення свого повноліття в 2016 році та набуття повної цивільної дієздатності орендодавець (позивач) також не мав жодних претензій до орендаря, та не оспорював вказаний договір в передбаченому законом порядку. В зв`язку з чим відповідач вважає, що відсутні достатні правові підстави для визнання недійним договору оренди землі внаслідок укладання його малолітньою особою за межами її цивільної діїєздатності, оскільки такий правочин був схвалений батьками останнього в порядку ч. 1 ст. 221 ЦК України з огляду на відсутність будь-яких претензій з боку батьків. Тому в задоволенні позовних вимог позивача просив відмови.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що посилання представника позивача на ст. 221 ЦК України не мають жодного відношення до цього позову, оскільки позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що підставою для задоволення позову є відсутність дозволу органів опіки і піклування на укладання спірного договору. Адже саме наявність такого дозволу вимагає спеціальний Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», у частині 4 статті 12 якого зазначено, що «для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону». І вказана норма діяла також в момент укладання спірного договору оренди - 16.09.2012. Тому правочин, вчинений без дозволу органу опіки і піклування, є нікчемним, а отже існують підстави для визнання спірного договору оренди землі недійсним. Позовні вимого просив задовольнити.

Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2021 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 20 січня 2022 року закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Проти задоволення позову заперечували, та просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 у судове засідання також не з`явилися, надали заву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. З відзивом до позову ознайомлені жодних заперечень не мають.

Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 16 вересня 2012 року між ОСОБА_7 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 8.0231 га., розташованої на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області, яка належала ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право приватної власності на на землю серії ЯК №249176, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВМС №094992 від 06.03.2009 за № 647 та зареєстрованого у Барвінківському районному відділенні реєстрації, про що у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю вчинено запис №00141 від 15.11.2011.

Відповідно до пункту 3.1 договору оренди, договір укладено терміном на 49 років і діє з моменту реєстрації.

Відповідно до п.4.4 Договору орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії договору щорічно перші 50% до 1 вересня та 50% до 20 грудня.

Акт прийому передач вищевказаної земельної ділянки, був підписаний ОСОБА_7 та ФО-П ОСОБА_3 .

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно статті 14 вищезазначеного Закону ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Нормами статей 16, 18 та 19 вказаного Закону встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчиненні правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостон статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такиї правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 32 ЦК України неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батькі (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки (ч.1 ст. 181 ЦК України).

Матеріалами справи доводиться укладення між ОСОБА_7 та ФО-П ОСОБА_3 договору оренди землі від 16.09.2012.

Належність підпису позивача на зазначених договорах представник позивача у судовому засіданні нне заперечував.

Так, судом встановлено, що дійсно на час укладання договору оренди землі 16 вересня 2012 року позивач був неповнолітнім , йому було лише 14 років, тобто оспорюваний правчин вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності.

За змістом. ч.1 ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу.

Положеннями ч.1 ст. 221 ЦК встановлено, що правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном.

Судом встановлено, що батьки неповнолітнього ОСОБА_1 з дня укладання договору оренду землі до орендаря жодних претензій не висловлювали, що не оспорює представник позивача.

Після досягнення свого повноліття в 2013 році та набуття повної цивільної дієздатності позивач ОСОБА_1 до ФО- П ОСОБА_3 претензій не мав, отримував оренду плату, та не оспорював вказаний договір в передбаченому законом порядку.

За наведених обставин, суд вважає, що відсутні достатні правові підстави для визнання недійним договору оренди землі внаслідок укладання його неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, оскільки такий правочин був схвалений батьками (матір`ю) останнього в порядку ч.1 ст. 221 ЦК України.

Крім того, сам факт укладання договору оренди землі в червні 2012 року не суперечив інтересам неповнолітнього ОСОБА_1 , не звужував його права і свободи та не погіршував майновий стан останнього.

Враховуючи те, що підстав для визнання недійсним договору в межах заявлених позовних вимог судом не встановлено, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про визнання договору оренди земельної ділянки та застосування наслідків недійсності правочину слід відмовити.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин щодо визнання недійсним договору оренди землі, суд зазначає, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необгрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. А відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону, що відповідає позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року по справі №372/1036/1 5-ц.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати вважаються понесеними за рахунок позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 12, 13, 258, 259, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та застосування наслідків недійсності правочину- відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 24 лютого 2022 року.

Суддя Ю.А. Коптєв