Провадження № 22-ц/812/666/22 Головуючий суду першої інстанції Лузан Л.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року м. Миколаїв Справа 473/4531/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

розглянувши у письмовому провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 травня 2022 року про повернення заяви про зміну предмета позову, постановлену під головуванням судді Лузан Л.В., в залі судового засідання в м. Вознесенськ, за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , про зміну предмета позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі АТ «Державний ощадний банк України», Банк) про визнання дій протиправними, зобов`язання зняття арешту з банківського рахунку, стягнення коштів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

08 грудні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник - ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про визнання дій протиправними, зобов`язання зняття арешту з банківського рахунку, стягнення коштів та моральної шкоди.

Вимоги позову обґрунтовувала тим, що 17 жовтня 2014 року вона уклала з Банком договір на відкриття та обслуговування банківського рахунку, випуск та надання платіжної картки. В порядку примусового виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області щодо стягнення заборгованості за кредитним договором приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. накладний арешт на кошти, належні позивачу, які обліковуються на рахунках, відкритих у всіх банківських та фінансових установах, в тому числі АТ «Державний ощадний банк України», в межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, а саме 14 664,80 дол. США.

В подальшому, приватним виконавцем, згідно постанови від 26 грудня 2019 року, було знято арешт з коштів, які обліковуються на вказаному рахунку, у розмірі 7 214 грн 31 коп, які щомісячно надходять на обумовлений рахунок. Проте, обумовлену постанову Банком не виконано. Відмову Банк обґрунтував неможливістю зняти арешт з коштів у певній частині.

При цьому, внаслідок дій щодо блокування вказаного рахунку, з неї були списані гроші в сумі 18 850 грн 10 коп.

Посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» та викладене, ОСОБА_1 просила:

- визнати протиправними дії АТ «Державний ощадний банк України» щодо блокування її розрахункового рахунку та списання з нього грошових коштів її грошового забезпечення у сумі 18 850 грн 10 коп;

- зобов`язати відповідача зняти арешт з її розрахункового рахунку;

- стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 18 850 грн 10 коп., що є її грошовим забезпеченням, проценти у рамках послуги «Мобільні заощадження» у сумі 3 371 грн 18 коп., пеню у сумі 206 408 грн 60 коп., 3 % річних у сумі 1 035 грн 23 коп., інфляційні витрати у сумі 2 472 грн 35 коп.; суму моральної шкоди 50 000 грн.

6 травня 2022 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну предмета позову шляхом доповнення попереднього позову новими вимогами.

Вимоги заяви обґрунтовувала тим, що згідно з довідкою АТ «Державний ощадний банк України» про стан рахунків ОСОБА_1 станом на 20 квітня 2022 року, позивач має у Банку два відкритих рахунки, на яких є залишок коштів: НОМЕР_1 9 361 грн 84 коп,

НОМЕР_2 25 419 грн 14 коп.

Звертаючись до суду з позовною заявою, вона обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що з випискою Банку про стан рахунку НОМЕР_1 , згідно з якою на рахунку значиться 343 866 грн 89 коп.

Банк зазначив, що кошти, що знаходяться на рахунку позивача акумулювалися та 26 березня 2020 року сума у розмірі 9 388 грн 26 коп перерахована приватному виконавцю Куліченку Д.О. в погашення заборгованості згідно з виконавчим листом № 473/23/19 від 30 травня 2019 року.

Згідно з випискою Банку від 18 квітня 2022 року по рахунку 25 січня 2022 року списано з НОМЕР_1 комісія за обслуговування неактивного рахунку у сумі 100 грн та зазначається заборгованість 243 866 грн 17 коп.

Вона вважає, що Банк протиправно списав зазначену комісію у сумі 100 грн, оскільки протиправно заблокував рахунок, у зв`язку з чим позивач не мала змоги користуватися ним у повному обсязі.

Відтак, з рахунку НОМЕР_1 відповідачем протиправно списано грошові кошти позивача у сумі 9 488 грн 26 коп.

Рахунок НОМЕР_2 був відкритий 14 листопада 2021 року у Банку на підставі заяви про приєднання. Згідно з доданою заявою Банк відкрив поточний рахунок за тарифним пакетом «Мій рахунок» для зарахування пенсії.

Згідно з випискою Банку, 04 лютого 2022 року встановлено арешт суми 253 228 грн 01 коп. на виконання постанови про арешт коштів боржника від 31 січня 2022 року приватного виконавця Довгань В.В. та також заблоковано рахунок, що унеможливило отримання пенсійних виплат позивачем. Даний рахунок заблокований і на даний час.

У відповідь на її звернення Банк, 04 квітня 2022 року надав довідку № 1497, якою повідомив, що на виконання постанови КМУ № 198-р від 02 березня 2022 року рахунки клієнтів можуть бути розблоковані для можливості вільного користування коштами, якщо сума стягнення за виконавчим документом щодо боржника не перевищує 100 000 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати протиправними дії АТ «Державний ощадний банк України» щодо блокування поточних рахунків НОМЕР_1 (зарплатний) та НОМЕР_2 (пенсійний) та списання з нього грошових коштів грошового забезпечення та пенсії;

- зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» розблокувати (зняти арешт) з вищезазначених рахунків;

- зобов`язати зарахувати на поточний рахунок НОМЕР_1 протиправно списані кошти грошового забезпечення у сумі 9 488 грн 26 коп;

- стягнути з відповідача на її користь проценти в рамках послуги «Мобільні заощадження» - 3 371 грн 18 коп., пеню - 257 031 грн 70 коп., 3% річних 1 797 грн 80 коп., інфляційні витрати 2 472 грн 35 коп. та моральну шкоду 100 000 грн.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 травня 2022 року відмовлено в прийнятті заяви про зміну предмета позову шляхом доповнення попереднього позову новими вимогами (тобто повернута позивачу).

Зазначена ухвала суду першої інстанції за своїм змістом є ухвалою про повернення заяви позивачу про таке застосування процесуальних норм було зазначено у постанові Верховного Суду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач, подавши позов в новій редакції, фактично здійснила об`єднання позовних вимог вже під час розгляду справи, що не допускається законом.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник - ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про зміну предмета позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що вона, звертаючись до суду з заявою про збільшення позовних вимог, вказувала на зміну предмету позову шляхом доповнення попереднього позову новими вимогами.

Не змінюючи попередні позовні вимоги вона просила суд визнати протиправними дії АТ «Державний ощадний банк України» щодо блокування поточного рахунку № НОМЕР_2 (пенсійний) із зобов`язанням розблокувати цей рахунок, збільшивши при цьому суму пені та компенсаційні нарахування відповідно до статті 625 ЦК України і зменшивши суму стягнення коштів з відповідача до 9 488 грн 26 коп.

При цьому вказувала, що спір виник у зв`язку з виконанням постанови приватного виконавця Довгань В.В. від 31 січня 2022 року у виконавчому провадженні ВП № 68422752 по виконанню виконавчого документа № 473/23/19, виданого 30 травня 2019 року про арешт коштів боржника.

Позовні вимоги обґрунтовані, як і у первісному позові, порушенням Банком статей 319, 321, 1074 ЦК України, Конституції України. Правові наслідки порушення Банком умов договору передбачено статями 1070, 1073, 625 ЦК України статтею10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач вважає, що не змінюючи підстав позову, нею змінено предмет позову.

З висновками суду першої інстанції зазначеними в оскаржуваній ухвалі неможливо погодитись через порушення судом норм процесуального права.

Суд не дав належної оцінки поданій заяві, дав невірну оцінку підставам позову, визначеним у заяві про зміну предмету позову і як наслідок прийшов до невірного висновку про відмову у прийнятті заяви.

Звернувшись до суду з заявою про зміну предмету позову, позивач вказувала на необхідність доповнення (а не зміни) позовних вимог у зв`язку зі зміною фактичних обставин справи.

Отже, зміна фактичних обставин у справі за первісним позовом одночасно, з 04 лютого 2022 року, створила інший предмет спору протиправність дій відповідача щодо обмеження розпорядження пенсійними виплатами через блокування пенсійного рахунку.

Звертаючись до суду з позовною заявою, вона просила про захист свого майнового права на вільне розпорядження власними грошовими коштами грошовим забезпеченням, розміщеними на банківському рахунку, на які заборонено звернення стягнення, шляхом визнання дій Банку щодо обмеження користування рахунком та несанкціоноване списання коштів з рахунку протиправними та зобов`язання усунути перешкоди та стягнути з Банку суму протиправно списаних коштів.

Проте, з 04 лютого 2022 року Банком повторно було заблоковано банківський рахунок позивача на підставі постанови про арешт коштів боржника. Вказані обставини не вважаються зміною підстав позову.

Аналіз положень частин 3, 4 статті 49, частини 3 статті 175, частин 1, 2, 3 та 6 статті 188 ЦПК України дає підстави стверджувати, що зміст позовних вимог це спосіб захисту права предмет позову, який був у даній справі доповнений окремою самостійною вимогою щодо блокування відповідачем пенсійного рахунку НОМЕР_2 , а фактичні обставини, які змінилися 4 лютого 2022 року з повторним блокуванням банківських рахунків і не вплинули на правове регулювання спору є підставами позову.

Отже, вона вважає, що подавши заяву про зміну предмету позову, залишилися незмінними підстави позову.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» доводи апеляційної скарги не визнав, просив у її задоволенні відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскаржене судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, яка звертається до суду з позовом, на свій розсуд визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( стаття 13 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно із частиною 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Частиною 1 статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (частина 2 статті 189 ЦПК України).

12 січня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 234/11607/20 досліджував питання щодо правомірності заяви про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, що складається з двох елементів : предмета та підстави позову.

Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становити обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечувати позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Як вбачається предметом спору у цій справі у первісній редакції позовної заяви були позовні вимоги про:

- визнати протиправними дії АТ «Державний ощадний банк України» щодо блокування її розрахункового рахунку та списання з нього грошових коштів її грошового забезпечення у сумі 18 850 грн 10 коп;

- зобов`язати відповідача зняти арешт з її розрахункового рахунку;

- стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 18 850 грн 10 коп., що є її грошовим забезпеченням, проценти у рамках послуги «Мобільні заощадження» у сумі 3 371 грн 18 коп., пеню у сумі 206 408 грн 60 коп., 3 % річних у сумі 1 035 грн 23 коп., інфляційні витрати у сумі 2 472 грн 35 коп.; суму моральної шкоди 50 000 грн.

У подальшому 06 травня 2022 року до закінчення судом першої інстанції підготовчого провадження у справі позивач подала до суду заяву про зміну предмета позову, в якій просила:

- визнати протиправними дії АТ «Державний ощадний банк України» щодо блокування поточних рахунків НОМЕР_1 (зарплатний) та НОМЕР_2 (пенсійний) та списання з нього грошових коштів грошового забезпечення та пенсії;

- зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» розблокувати (зняти арешт) з вищезазначених рахунків;

- зобов`язати зарахувати на поточний рахунок НОМЕР_1 протиправно списані кошти грошового забезпечення у сумі 9 488 грн 26 коп;

- стягнути з відповідача на її користь проценти в рамках послуги «Мобільні заощадження» - 3 371 грн 18 коп., пеню - 257 031 грн 70 коп., 3% річних 1 797 грн 80 коп., інфляційні витрати 2 472 грн 35 коп. та моральну шкоду 100 000 грн.

Отже, як вбачається, позивач здійснила доповнення новими вимогами, тобто змінила предмет позову, про що правильно зазначив скаржник в апеляційній скарзі.

При цьому висновок суду першої інстанції про те, що заява позивача в новій редакції, фактично здійснила об`єднання позовних вимог вже під час розгляду справи, що не допускається законом є помилковим, оскільки місцевий суд не врахував те, що доповнення позовних вимог новими вимогами, відбувається саме шляхом зміни предмету позову. Позивач, подавши до суду заяву про зміну предмету позову, визначив такі свої процесуальні дії саме як зміну предмету позову, що відповідає принципу диспозитивності у цивільному процесі, закріпленому у статті 13 ЦПК України, який означає, що процесуальні правовідносини виникають, змінюються і припиняються за ініціативи безпосередніх учасників спірних матеріальних правовідносин, які мають можливість за допомогою суду розпоряджатися процесуальними правами і спірним матеріальним правом. Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постановах Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі 922/1249/17 та від 23 квітня 2019 року у справі 911/1602/18.

Проте суд першої інстанції не дослідив належним чином надану заяву саме як заяву про зміну предмету позову та не встановив з достовірністю , чи були змінені позивачем предмет позову, а також чи відбулася при цьому зміна підстав позову.

Як вбачається позивач первісно просила визнати протиправними дії АТ «Державний ощадний банк України» щодо блокування поточних зарплатного рахунку НОМЕР_1 з посиланням на порушення її прав щодо надання банківських послуг при виконанні рішень приватного виконавця та стягнення з відповідача відповідно неотриманих сум внаслідок таких дій. В подальшому позовні вимоги у даній справі були доповнені окремою самостійною вимогою щодо блокування відповідачем пенсійного рахунку НОМЕР_2 , порушуючи її права на надані фінансові послуги.

Отже, як вбачається, первісні основні підстави позову позивач залишив незмінними та лише доповнив їх новими обставинами, що є безпосередньо пов`язаними з основними підставами позову, оскільки ці обставини, а саме: визначені чинним законодавством дії з надання відповідачем фінансових послуг, що є складовими процесу реалізації відповідачем надання споживачам банківських послуг.

З огляду на викладене, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач у заяві про зміну предмета позову об`єднав різні позовні вимоги, оскільки вважає, що позивач лише доповнив позов новими обставинами при збереження первісних обставин, що не може свідчити про зміну підстав позову.

Таким чином доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України у випадку порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ухвала суду першої інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права заявника на гарантії захисту у суді своїх інтересів, а тому вона підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Питання розподілу судових витрат щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги з огляду на те, що скаржник відповідно до Закону України « Про захист прав споживачів» звільнений від такої сплати, підлягає розподілу за результатами розгляду справи по суті.

Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 травня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача від 6 травня 2022 року про зміну предмета позову передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.В. Крамаренко

В.І. Темнікова