ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 702/198/21
Провадження № 22-ц/821/821/22
Категорія: 305010900

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Лабик Руслан Романович

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»

третя особа: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 03 травня 2022 року (ухваленого в приміщенні Монастирищенського районного суду Черкаської області під головуванням судді Жежер Ю.М.)у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

6 квітня 2021 року позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Лабик Р.Р. звернулася до Монастирищенського районного суду Черкаської області із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 серпня 2020 року близько 07 год 40 хв за адресою с. Коритня Монастирищенського району Черкаської області відбулась дорожньо - транспортна пригода, в якій автомобіль марки «Ford Flex», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснив наїзд на дерево. Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля марки «Ford Flex», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм померла.

За фактом ДТП ГУНП у Черкаській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесено до ЄРДР за № 0000217 та досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває.

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, матері потерпілої ОСОБА_1 було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача.

Позивачка вказує, що станом на дату ДТП, цивільно - правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки «Ford Flex» р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО6802196.

08 жовтня 2020 року, зазначає позивачка, її представник повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із відповідною заявою на виплату страхового відшкодування. Вказані документи відповідач отримав 12 жовтня 2020 року, проте, не здійснив виплату страхового відшкодування у строки, встановлені п.36.2 ст.36 ЗУ № 1961-IV, що стало підставою для звернення позивачки в суд за захистом свого порушеного права на отримання страхового відшкодування.

У позовній заяві зазначено, що загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди стосовно одного померлого - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку, який становить 56 676,00 грн. та має бути розподілений шляхом поділу на кількість осіб, які мають право на страхове відшкодування, а саме між нею як матір`ю та дочкою померлої ОСОБА_4 . Батько потерпілої помер у 2015 році, інша дочка потерпілої ОСОБА_2 не може претендувати на частку моральної шкоди, оскільки є заподіювачем шкоди.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Лабика Р.Р. звернулася до Монастирищенського районного суду Черкаської області із даним позовом та просила постановити судове рішення, яким стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на її користь 28 338,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті потерпілої, 170 028,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника та відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2021 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 03 травня 2022 року позовні вимоги - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 28338,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої ОСОБА_3 та 170 028,00 грн. відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника, заподіяною смертю потерпілого, а всього 198 366,00 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь держави судовий збір в сумі 1983,00 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки позивачкою, яка внаслідок ДТП втратила близьку людину - дочку, спричинено суттєву моральну шкоду, в той час коли належними та допустимими доказами обґрунтовано її розмір, який не перевищує загальний розмір страхового відшкодування, є підстави для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

При визначенні розміру моральної шкоди судом враховано засади розумності та справедливості, а також глибину фізичних та душевних страждань позивачки у зв`язку із трагічною смертю дочки.

Вирішуючи питання про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника у сумі 170 028,00 грн., суд вважав такий розмір обґрунтованим, та таким, що не виходить за встановлений ліміт страхової суми, а тому підлягає стягненню з відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 19 травня 2022 року, ПрАТ «Страхова Група «ТАС»вважаючи, що рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 03 травня 2022 року є необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення виниклого спору по суті, при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просило апеляційний суд скасувати рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 03 травня 2022 року, ухваливши при цьому нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, стягнути на користь ПрАТ «Страхова Група «ТАС»із ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної уваги відсутності встановлення обставин ДТП, яка мала місце 4 серпня 2020 року, невстановлення факту наявності або відсутності вини особи, яка перебувала за кермом автомобіля «Ford Flex», а також інших суттєвих обставин, які мають значення для правильного вирішення питання по відшкодуванню шкоди;

На думку особи, що подала апеляційну скаргу, оскільки досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, триває, перебіг строку виплати страхового відшкодування до моменту отримання страховиком документу щодо встановлення вини особи, призупинено, відсутні підстави для стягнення з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки позов є передчасним.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 заявляє вимоги про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди та страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, заподіяною смертю потерпілої ОСОБА_3 , яка є її дочкою.

Так, відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_2 матір`ю ОСОБА_5 є ОСОБА_6 (том 1, а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 09 червня 1994 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 09 червня 1994 уклали шлюб та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 » (том 1, а.с. 21).

З довідки № 141, виданою 28 вересня 2020 року виконкомом Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, вбачається, що до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 на утриманні знаходилась мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (том 1, а.с. 18).

Відповідно до довідки № 140, виданою 28 вересня 2020 року виконкомом Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ОСОБА_1 , 1949 року народження, про те, що склад її сім`ї станом на 04 серпня 2020 року складали такі особи: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1, а.с. 19).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 06 серпня 2020 року виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла (том 1, а.с. 14).

З копії лікарського свідоцтва про смерть №303 від 05 серпня 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на автодорозі (том 1, а.с.15).

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 6998365 від 12 жовтня 2020 року, виданою Управлінням патрульної поліції у Львівській області 04 серпня 2020 року о 07 год. 40 хв. в с. Коритня за участю транспортного засобу автомобіля «Ford Flex» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок наїзду на дерево, при якій загинула пасажирка даного автомобіля ОСОБА_3 (том 1, а.с.13).

За даним фактом відкрито кримінальне провадження № 0000217 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, рішень в порядку ст. 290, 284 КПК України станом на 26 листопада 2021 року не приймалось (том 1, а.с. 162).

З аналізу висновку експерта № 05-7-02/303 від 05 серпня 2020 року та копії протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 20 лютого 2021 року вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 04 серпня 2020 року, за участю транспортного засобу «Ford Flex» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , загинула пасажирка даного транспортного засобу ОСОБА_3 (том 1, а.с. 163 -166, а.с. 167 - 169).

Відповідно поліса ОСЦПВВТЗ поліс № АО6802196, страховиком транспортного засобу «Ford Flex» р.н. НОМЕР_1 є АТ «СГ «ТАС» (приватне) (том 1, а.с. 24).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ПрАТ «Страхова Група «ТАС»підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Звертаючись до суду, позивачка ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених позовних вимог вказувала, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Ford Flex», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , була застрахована ПрАТ «Страхова Група «ТАС»,то відповідальним за шкоду, заподіяною смертю ОСОБА_3 під час ДТП, є саме відповідач.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

За приписами статті 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України встановлено обов`язок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Положення вищенаведених норм права нерозривно пов`язують момент виникнення обов`язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку. Настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є виключенням зі страхових випадків, не породжує обов`язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Відповідно до ст.35 п.35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до ст.35 п.35.2 вказаного вище Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо- транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах «а»-«ґ» цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Відповідно до п.36.1 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України,). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати таку шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Частиною 1 ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 08 жовтня 2020 року представник ОСОБА_1 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди та відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю годувальника (том 1, а.с. 26-27), в зв`язку з чим, страховою компанією було заведено страхову справу № 70811/34/2020/53 від 12 жовтня 2020 року.

Листом АТ «СГ «ТАС» за № 1487 від 12 жовтня 2020 року було повідомлено ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_9 про призупинення розгляду страхової справи у зв`язку із відсутністю підтвердження про завершення кримінального провадження (том 1, а.с. 29, 59).

Відповідно до листа ГУ Національної поліції в Черкаській області від 04 травня 2021 року вбачається, що в СГ ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000217, при цьому, рішень в порядку ст. 290,284 КПК України станом на 04 травня 2021 року не приймалось (том 1, а.с. 162).

З аналізу наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за фактом ДТП, в результаті якого ОСОБА_3 померла, не завершене, досудове слідство по даній справі ще триває, вину особи у скоєному ДТП не встановлено, не з`ясовано ряд суттєвих обставин, що мають значення для правильного вирішення питання щодо відшкодування шкоди, перебіг строку здійснення виплати страхового відшкодування до моменту отримання страховиком документу щодо встановлення вини особи призупинено, у зв`язку із чим покладення на відповідача АТ «СГ «ТАС» обов`язку щодо виплати страхового відшкодування є передчасним.

Крім того, зупинення відповідачем розгляду по суті поданої ОСОБА_10 від імені ОСОБА_1 , заяви про виплату страхового відшкодування до отримання судового рішення в рамках кримінального провадження, відповідно до положень п.36.2. ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є відмовою у виплаті страхового відшкодування та відшкодування спричиненої позивачці моральної шкоди.

З`ясування конкретних обставин ДТП, встановлення винної особи у зазначеному ДТП є обов`язковою передумовою для прийняття страховиком відповідного рішення щодо виплати страхового відшкодування, оскільки така процедура передбачена Законом та її необхідно дотримуватися.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до частини 1 статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вказане вище співпадає з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року, у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 мотивувала свої позовні вимоги тим, що вона є матір`ю загиблої ОСОБА_3 , є пенсіонером за віком та фактично перебувала на утриманні своєї дочки ОСОБА_3 , яка загинула внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04 серпня 2020 року, тому звернулася до суду із вимогами, зокрема, про відшкодування за рахунок АТ «СГ «ТАС» шкоди, пов`язаної із втратою годувальника.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до вимог ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду) та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Отже, чинним законодавством визначено, що до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, належать:

а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання;

б) дитина потерпілого, народження після його смерті.

Зміст поняття «непрацездатні громадяни» визначено у статті 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними громадянами вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Відповідно до п.п. 35.1, 35.2 ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування протягом тридцяти днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої, крім іншого, додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Основним елементом вимоги відшкодування шкоди є доведення факту перебування особи на утриманні померлого та доведення обставини, що допомога, яка надавалася, була для заявника постійним та основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

З аналізу матеріалів справи вбачається, що основним доказом наявності в ОСОБА_1 права на отримання відшкодування по втраті годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є досягнення останньою пенсійного віку та наявність родинних відносин з померлою ОСОБА_3 , оскільки, за твердженнями позивачки, вона повністю перебувала на утриманні своєї дочки.

Статтею 13 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права у межах наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 25 ЗУ «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника.

Спеціальним законом (ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено надання страховику документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, а саме довідку про призначену державну пенсію, надану утриманцям внаслідок втрати годувальника та розмір даної пенсії.

Відповідно до п.п. є п.2 ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника до заяви про виплату страхового відшкодування додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.

Таким чином, для отримання недоотриманого доходу в зв`язку зі смертю годувальника, позивачу необхідно надати до страховика наступні документи: оригінал довідки про стан сім`ї за життя загиблого, оригінал довідки про доходи загиблого за дванадцять місяців до дорожньо-транспортної пригоди, довідку про призначення утриманцю пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із ч. 4 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільного-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю потерпілого.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що в даному випадку доказуванню підлягає не лише факт досягнення позивачкою пенсійного віку, наявності родинних відносин ОСОБА_11 з померлою ОСОБА_3 , а й факт перебування позивачки на утриманні померлої та її потреба у матеріальній допомозі.

Для обгрунтування своєї позиції, позивачкою на адресу суду надана довідка ГУ ПФУ в Черкаській області №031093 від 23 листопада 2021 року, з якої вбачається, що станом на 01 листопада 2021 року ОСОБА_11 отримувала пенсію за віком в розмірі 2008,23 (том 1, а.с. 154).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка форми ОК-5), розмір отриманого ОСОБА_3 доходу за 2019 рік складає 4153,73 грн. (том 1, а.с. 155-157).

Інші відомості про дохід ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України» розмір прожиткового мінімуму на одну особу на місяць у 2020 році встановлено у 2027,00 грн.

Як вбачається з правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року під час розгляду справи № 165/325/17 « особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не забезпечують її прожиткового мінімуму, встановленого законом.»

Так, для набуття статусу особи, яка має право на утримання як непрацездатна особа, вона повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України».

В порушення вимог ст. 81 ЦПК України, зі сторони ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів передбачених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України про те, що вона перебувала на утриманні своєї дочки та на даний час має дохід, менший від встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць відповідно до Закону України «Про державний бюджет України», та що саме допомога померлої була основним та постійним джерелом її існування.

Тому, враховуючи вище встановлені обставини, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими та об`єктивними доказами як потребу позивачки у матеріальній допомозі так і те, що саме померла ОСОБА_3 надавала їй таку допомогу, яка в свою чергу була постійним та основним джерелом її існування.

При розгляді спору, суд першої інстанції на вищезазначене не звернув належної уваги і прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права,неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скаргиПрАТ «Страхова група «ТАС», скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про скасування рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 03 травня 2022 року, то судові витрати, понесені ПрАТ «Страхова група «ТАС» за подання товариством апеляційної скарги в сумі 2975,49 грн., необхідно покласти на ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 141, 258, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 03 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого скасувати.

Постановити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (ЄДРПОУ 30115243) витрати по сплаті судового збору за подання останнім апеляційної скарги в сумі 2975,49 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

( текст постанови суду складено 13 липня 2022 року)