ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2021 року у складі судді Аркатової К. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до медичної сестри стаціонару хірургічного відділення № 1 лікарні КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» Харківської міської ради Григоренко Вікторії Михайлівни про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до медичної сестри стаціонару хірургічного відділення № 1 лікарні КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» Харківської міської ради ОСОБА_2 .

Позов мотивовано тим, що у 2019 році її чоловік ОСОБА_3 звернувся до лікарні ім. Мещанінова з приводу видалення грижі, його було направлено до 1-го хірургічного відділення, де на той час працювала відповідач ОСОБА_2 . Після видалення грижі та отримання смертельної дози розчину глюкози, її чоловікові стало зле та його переведено до реанімації, де лікар-хірург ОСОБА_4 наказав відповідачу ОСОБА_2 зробити штучну вентиляцію легень. При проведенні штучної вентиляції легенів ОСОБА_5 використовувала інтубаційну трубку та апарат штучної вентиляції легенів ШВЛ.

Внаслідок невмілих, на думку позивача, дій відповідача інтубаційна трубка потрапила у стравохід та перекрила дихальні шляхи, що призвело до удушення (асфексії) та смерті ОСОБА_3 .

Вказувала, що смерть ОСОБА_3 , яка настала від рук ОСОБА_2 , завдала їй моральної шкоди, що полягає у психологічній травмі від непоправної смерті рідної людини, душевних стражданнях, які вона понесла в передпокої реанімації та в подальшому своєму житті, тяжких муках та безвиході, постійній боротьбі за те, щоб приховане вбивство чоловіка медичною сестрою ОСОБА_2 назвати не медичною помилкою, а вбивством.

Посилаючись на наведені обставини, просила компенсувати їй моральну шкоду, заподіяну медичною сестрою ОСОБА_2 в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач пред`явила позов до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у позові.

В апеляційній скарзі, поданій на вказане рішення суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не було витребувано та досліджено докази за її клопотаннями від 31.08.2021 та 08.09.2021, що вважає незаконним та таким, що свідчить про упередженість судді Аркатової К. В.

Вказує, що посилання відповідача на те, що в період погіршення стану здоров`я ОСОБА_3 припадав на вихідні дні, коли вона не працювала, є необґрунтованими, оскільки до погіршення стану здоров`я ОСОБА_3 могли призвести і попередні маніпуляції та введення розчинів, які призвели до смерті та були введені ОСОБА_2 .

Вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам статті 265 ЦПК України, а саме судом не виконано вимоги частини четвертої даної статті щодо змісту мотивувальної частини рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , про що Харківським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Харківській області вчинено актовий запис № 15185 та 06.03.2020 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 13).

Згідно висновку експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації № 12-17/233-А/19 від 26.07.2019, що проведена на підставі ухвали слідчого судді від 11.06.2019 за номером ЄРДР 0002250 від 11.06.2019, причиною смерті ОСОБА_3 став гострий мегакаріобласний лейкоз (гемобластоз), який ускладнився гострим розладом кровообігу, смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 14:40 годин в стаціонарі КНП «МКЛШНМД ім. пров. Мещанінова» ХМР. У зв`язку з виявленою у ОСОБА_3 неправною правосторонньою пахово-мошонковою грижею, внутрішньочеревною кровотечею, в стаціонарі вказаної лікарні ОСОБА_3 за період лікування з 06.06.2019 по 08.06.2019 проведені оперативні втручання: 06.06.2019 операція грижесічіння з аллапластикою; 08.06.2019 операція лапаротомія, зупинка кровотечі, інкубація тонкого кишківника, санація, дренування черевної порожнини. Яких-небудь тілесних пошкоджень, окрім слідів операційного втручання і слідів медичних маніпуляцій, при дослідженні трупа ОСОБА_3 не встановлено (а. с. 14-18).

Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладеної медичної допомоги ім. проф. О. І. Мещанінова» від 05.08.2019 на заяву ОСОБА_1 , з метою проведення перевірки фактів, викладених у заяві останньої щодо смерті чоловіка ОСОБА_3 , наказом по лікарні від 10.06.2019 створено комісію, за результатами роботи якої встановлено наступне: ОСОБА_3 , 67 років, перебував на стаціонарному лікуванні з 06.06.2019 по 08.06.2019, госпіталізований за направленням лікаря КНП «МКЛ № 27» ХМР до хірургічного відділення з діагнозом: правобічна пахвино калиткова кила, стан після защемлення. Оперований за ургентними показаннями. Післяопераційний період ускладнився кровотечею, джерелом якої став розрив мальформації правої яічковой артерії, у зв`язку з чим 08.06.2019 повторно прооперований за ургентними показаннями. Перевірка протоколів оперативних втручань проведених ОСОБА_3 не виявила порушень в ході їх проведення. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, тіло направлено на розтин патологоанатомічного відділення, під час проведення розтину померлого ОСОБА_3 подана заява від 10.06.2019, на підставі якої проведення розтину тіла померлого зупинено. За результатами судово-медичної експертизи встановлено діагноз основний гострий мегакаріобластний лейкоз; ускладнення гострий розлад кровообігу, набряк легенів; супутний стан після операції.

На думку позивача, з вини відповідача, що виразилася у вбивстві її чоловіка ОСОБА_3 в лікарні, їй завдано моральну шкоду, розмір якої оцінений нею у 50 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач пред`явила позов до медичної сестри стаціонару хірургічного відділення № 1 лікарні КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладеної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» ХМР Григоренко В. М., яка є неналежним відповідачем, з клопотанням щодо залучення до участі у справі належного відповідача, позивач до суду не зверталася.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Частинами першою, другою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Для настання деліктної відповідальності за статтею 1167 ЦК України необхідна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов`язково необхідно враховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов`язаннях і не набуває будь-яких особливостей. До таких обставин частина перша зазначеної норми відносить виконання трудових (службових) обов`язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену цим працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України).

Згідно вимог статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Під неналежними відповідачами слід розуміти таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

За правилами, встановленими статтею 51 ЦПК України, заміна неналежного відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється судом за клопотанням позивача, заявленим до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання. Після закінчення цих строків, суд може залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Визначення кола відповідачів, предмету та підстав спору є виключним правом позивача.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 визначила відповідачем медичну сестру стаціонару хірургічного відділення № 1 лікарні КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» Харківської міської ради ОСОБА_2 та посилалася на неналежне та халатне виконання останньою своїх трудових обов`язків, що призвело до смерті чоловіка позивача - ОСОБА_3 .

За вимогами частин третьої, четвертої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Незважаючи на те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме особою, до якої пред`явлено позов.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками».

Судом встановлено, що матеріали справі не містять доказів, які свідчать про протиправність дій медичної сестри стаціонару хірургічного відділення № 1 лікарні КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» Харківської міської ради ОСОБА_2 при наданні медичної допомоги ОСОБА_3 , а доводи позивача щодо її невмілих дій при проведенні штучної вентиляції легенів ОСОБА_3 ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними засобами доказування та спростовуються матеріалами справи, згідно яких смерть ОСОБА_3 настала внаслідок загального захворювання - гострого мегакаріобласного лейкозу (гемобластозу), який ускладнився гострим розладом кровообігу.

Оскільки по справі не встановлено факту вчинення медичною сестрою ОСОБА_2 протиправних дій, які б перебували у причинному зв`язку з ускладненням здоров`я та смертю чоловіка позивачки - ОСОБА_3 , підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за спричинену ОСОБА_1 моральну шкоду колегією суддів апеляційного суду не вбачається.

Доводи апеляційної скарги позивача не свідчать про доведеність нею обставин спричинення моральної шкоди саме відповідачем ОСОБА_2 та зважаючи на те, що заподіяння моральної шкоди позивач пов`язує з наданням медичної допомоги ОСОБА_3 у хірургічного відділення № 1 лікарні КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» Харківської міської ради, притягнення в якості відповідача медичної сестри цього закладу не є обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна