Справа № 720/1982/21
Провадження № 2-др/720/4/22
ДОДАТКОВЕ ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
14 лютого 2022 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Ляху Г.О.
з участю секретаря Лупу Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця заяву представника позивачів про ухвалення додаткового заочного рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі № 720/1982/21 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності, -
02 лютого 2022 року представник позивачів адвокат Вівчар А.Г. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового заочного рішення, посилаючись на те, що заочним рішенням Новоселицького районного суду від 31 січня 2022 року був задоволений позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності. Однак, судом не було вирішено питання про стягнення на користь позивачів витрат на професійну правничу допомогу, опис яких подано до суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Просив стягнути з відповідача на користь позивачів витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 гривень.
Учасники по справі, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явились без поважних для суду причин, що відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України не є перешкодою для розгляду даної заяви.
Суд, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, а також матеріали цивільної справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що заочним рішенням Новоселицького районного суду від 02 лютого 2022 року був задоволений позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності.
Даним судовим рішенням питання про судові витрати не вирішено.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Вирішуючи дану заяву суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Слід зазначити, що в позовні заяві визначено орієнтовний попередній розрахунок судових витрат в 21 000 гривень, тому суд приходить до висновку, що така заява подана до суду в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 134 ЦПК України,
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Представником позивачів до закінчення судових дебатів у справі було зроблено заяву про надання доказів суду на підтвердження наявних у справі витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення та такі докази подані до суду 02 лютого 2022 року, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних о слуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
В обґрунтування своєї заяви представник позивачів надав суду ордер, договір про надання правової допомоги № 0Ц230 від 08 лютого 2021 року, додатковий договір про надання правової допомоги № 0Ц230-1 від 08 лютого 2021 року, описи виконаних робіт від 01 лютого 2022 року, договір про надання правової допомоги № 0Ц279 від 14 вересня 2021 року, договір про надання правової допомоги № 0Ц279-1 від 14 вересня 2021 року та прибуткові касові ордера від 01 лютого 2022 року про отримання адвокатом Вівчар А.Г. від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошових коштів в 30 000 гривень.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Згідно практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, визначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частині обґрунтованості понесених позивачами витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у заявленому розмірі, суд також враховує положення ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Водночас у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У цій частині суд звертає увагу, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливе виключно за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам за відповідним клопотанням іншої сторони.
В іншому випадку, таке необґрунтоване зменшення є втручанням у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, що суперечить принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Суд зазначає, що від відповідача не надходило відповідних клопотань або заперечень щодо зменшення розміру витрат відповідача на правничу допомогу, або інших заперечень.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Так, у п. 44 постанови від 19 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони (справа № 755/9215/15-ц).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.
Крім того, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19, за змістом якого витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України)».
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18.
За вказаних обставин, із урахуванням складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг, детальний опис яких разом із їх вартістю міститься у матеріалах справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивачів слід стягнути понесені останніми витрати на правничу професійну допомогу по справі в сумі 30 000 гривень.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За вказаних обставин, з відповідача на користь позивачів слід стягнути сплачений по справі судовий збір за подання позову до суду.
На підставі ст. 270 ЦПК України, -
Заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у цивільній справі № 720/1982/21 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності, в розмірі 20 000 (двадцяти тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у цивільній справі № 720/1982/21 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності, в розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачений по справі судовий збір за подання позову до суду в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач може подати до Новоселицького райсуду заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Ляху Г.О.