Справа № 755/501/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника відповідача 1 ОСОБА_9,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору оренди автомобілю дійсним, стягнення заборгованості за договором оренди, стягнення матеріальних збитків, упущеної вигоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору оренди автомобілю дійсним, стягнення заборгованості за договором оренди, стягнення матеріальних збитків, упущеної вигоди посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_4 був укладений договір оренди (найму) автомобілю. Задля забезпечення виконання орендарем зобов`язань за договором оренди в той же день між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір поруки. Крім того, в той день автомобіль був переданий у користування відповідача 1 у відмінному стані, без пошкоджень. У період з 05.01.2021 року по 16.11.2021 року відповідач 1 сплачував в обумовленому розмірі орендні платежі, проте з 23.11.20221 року орендні платежі не сплачуються. Позивач намагався з`ясувати у відповідача 1 причини прострочення платежів та встановити місцезнаходження автомобілю, однак відповідач 1 на телефонні дзвінки не відповідав, автомобіль позивачу не повернув. 09.12.2021 року позивач звернувся до Дарницького управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо належного йому майна. 10.12.2021 року автомобіль був повернутий позивачу в аварійному стані знайомим відповідача 1 - ОСОБА_6 . Отже відповідачем орендні платежі не сплачуються, поручитель також не виконав взятих не себе за договором поруки зобов`язань. Позивач був змушений відновлювати технічний стан автомобіля, відтак поніс збитки не тільки через заборгованість відповідачів зі сплати орендних платежів, а й через додаткові витрати, пов`язані із закупівлею пошкоджених а автомобілі деталей, агрегатів та ремонтні роботи. Окрім того, оскільки зазначений автомобіль безпосередньо пов`язаний з підприємницькою діяльністю позивача, позивач несе збитки у вигляд упущеної вигоди.

08 червня 2022 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив наступне. Позивач просить визнати договір оренди автомобіля дійсним з підстав того, що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору, однак твердження позивача про доведеність підстав для визнання договору дійсним, недоведені жодним доказом. Твердження позивача про те, що відповідач, отримавши повідомлення позивача з вимогою посвідчити договір у нотаріальному порядку, без пояснення будь-яких причин не з`явився у призначений час до нотаріуса не свідчать про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, крім того, позивачем не надано жданого доказу на підтвердження того, що відповідачі дійсно не звертався до нотаріуса, а також доказів того, що самим позивачем було вжито усіх необхідних для цього заходів, в тому числі і звернення позивача до нотаріуса. Вимога позивача про стягнення збитків, спричинених пошкодженням автомобіля у розмірі 43 843,06 грн., не ґрунтується на вимогах закону та не повинна прийматися судом до уваги, оскільки позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами завдання цієї шкоди саме відповідачем 1 чи відповідачем 2. Позивач не надає жодних доказів на підтвердження того, що саме з вини відповідача автомобіль зазнав механічних пошкоджень, а не з вини будь-кого іншого. Відповідачі повертали автомобіль в такому ж стані, в якому приймав його, з урахуванням нормального зносу. В момент прийому автомобіля позивачем не було зафіксовано жодних пошкоджень та навіть не було складено акту повернення автомобіля. На підтвердження пошкоджень та збитків позивач не звертався до органів поліції з цього приводу та не зафіксував пошкодження відповідним актом в момент повернення автомобіля, що дає всі підстави вважати, що дані пошкодження та збитки відповідачем 1 завдано позивачу не було.

21 червня 2022 року позивач подав відповідь на відзив в якому наполягав на задоволенні позовних вимог та щодо заперечень викладених у відзиві зазначив наступне. Так, на день звернення до суду утворилась заборгованість з орендної плати у сумі 4 060,60 грн. крім того, Договір містив положення щодо відповідальності орендаря за несвоєчасну сплату орендних платежів, за несвоєчасне повернення автомобілю тощо. На підставі чого позивачем була нарахована пеня у розмірі 9 800,64 грн (відповідно до п. 6.5 Договору), штраф у розмірі 9 800,64 грн (відповідно до п. 8.6 Договору), пеня у розмірі 36 197,42 грн (відповідно до п. 8.8 Договору), неустойка у розмірі 6 562,70 грн (відповідно до п. 8.7 Договору) тощо. Що стосується твердження відповідача 2 про те, що під час укладання договору оренди автомобіля питання про нотаріальне посвідчення договору не стояло, то воно не відповідає дійсності, адже про необхідність такого посвідчення відповідачам мною було роз`яснено, перш за все, в усній розмові під час обговорення умов оренди автомобіля. І лише після того, як відповідач 1 заявив, що він не готовий понести додаткові витрати під час укладання договору оренди автомобіля, однак бажає автомобіль орендувати і зобов`язується у подальшому з`явитися до нотаріуса для посвідчення договору, автомобіль був переданий в оренду та був підписаний договір оренди у простій письмовій формі. При цьому відповідачем 1 до підписання договору була підписана заява від 05.01.2021, у якій він роз`яснив причини неможливості посвідчення договору оренди автомобіля у нотаріальному поряду саме у день укладення цього договору та зобов`язався протягом 5 (п`яти) днів з моменту підписання договору з`явитися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкоди О. М. або іншого нотаріуса для нотаріального посвідчення цього договору. Зобов`язання посвідчити договір оренди автомобіля у нотаріальному порядку міститься і в самому Договорі, зокрема, у пункті 10.2. На спростування доводів відповідача 2 щодо того, що позивачем не зазначено жодних підстав визнання договору оренди дійсним зазначаю таке. Правовою підставою для визнання договору оренди автомобілю № 05/01/21 від 05.01.2021, укладеного між позивачем та відповідачем 1, зазначено ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Так, відповідач 2 у відзиві зазначає, що відповідач 1 особисто повернув автомобіль у такому ж стані, в якому його прийняв. Однак це не відповідає дійсності і відповідач 2, як і відповідач 1, тим самим вводить суд в оману. Як зазначалося у позові, автомобіль був повернутий позивачу 10.12.2021 в аварійному стані знайомим відповідача 1 - ОСОБА_6 . Як пояснив ОСОБА_6 , відповідач 1 передав йому автомобіль марки Daewoo, модель LANOS 1.5, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 в оренду у м. Конотопі Сумської обл. Автомобіль був у пошкодженому стані. ОСОБА_6 приїхав на автомобілі у м. Київ. Однак, оскільки автомобіль потребував ремонту, тимчасово залишив його на території кооперативу «Чайка». 09.12.2021 ОСОБА_6 дізнався, що автомобіль перебуває у розшуку, тож вирішив його повернути власнику. Доказами повернення автомобілю у пошкодженому стані є Висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 702/12-21, складеного 20.12.2021 суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт», фотографія, з якої вбачаються наявні пошкодження автомобілю тощо.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просять суд визнати дійсним договір оренди автомобіля № 05/01/21 від 05.01.2021, укладений між позивачем і відповідачем 1; стягнути солідарно з відповідачів: 70491,99 грн. - заборгованості за договором оренди автомобіля, пені, штрафів та неустойки; матеріальну шкоду у розмірі 43843,06 грн., 2700 грн. витрат на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності; 13588,78 грн. упущеної вигоди та стягнути з відповідачів судові витрати.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач 2 в судове засіданні не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До суду надіслав заяву, в якій позов не визнає та просить суд слухати справу у його відсутність.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представників, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником автомобіля Daewoo Lanos, 1.5., 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

05.01.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір оренди (найму) автомобіля за умовами якого, позивач передав відповідачу у платне користування легковий автомобіль Daewoo Lanos, 1.5., 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , строком на 36 місяців за ціною оренди 50 доларів США в гривневому еквівалентні за курсом НБУ на день здійснення оплати на тиждень.

Крім цього, в той же день, 05.01.2021 року між позивачем відповідачем 1 та ОСОБА_5 був укладений договір поруки відповідно до умов якого, поручитель ( ОСОБА_5 ) зобов`язується відповідати перед орендодавцем ( ОСОБА_1 ) за виконання орендарем ( ОСОБА_4 ) своїх зобов`язань, що виникли за договором № 05/01/21 оренди (найму) автомобіля від 05.01.2021 року.

Відповідно до акту прийому-передачі легкового автомобіля від 05.01.2021, позивач передав, а відповідач отримав автомобіль Daewoo Lanos, 1.5., 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключ від автомобіля + сигналізація «Шериф», мухобійку на капоті, магнітолу «Піонер», встановлене ГБО 4 покоління + балон ГБО 40 літрів, титанові диски 4 шт. (зірка) сірого кольору, пластиковий коврик у багажнику та шкіряний чохол на рулі.

Укладений сторонами договір № 27/10/15 оренди автомобіля від 27.10.2015 є спірним та нотаріально не посвідчений. Позивач даний договір просить визнати дійсним.

Відповідно до п. 10.2. і п. 10.3. укладеного між позивачем і відповідачем договору № 05/01/21 оренди автомобіля від 05.01.2021, орендар приймає на себе зобов`язання на протязі 5 днів після підписання договору подати документи для його нотаріального посвідчення. Зобов`язання щодо підготовки всіх необхідних документів та оплати за нотаріальне посвідчення договору покладається на орендаря. 10.3. У випадку, якщо орендар не виконав зобов`язання щодо нотаріального посвідчення договору оренди автомобіля протягом 5 днів з моменту підписання договору та навмисно ухиляється від нотаріального посвідчення у орендодавця виникає право звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Заперечуючи проти позову, представник відповідач 1 пояснив, що під час укладання договору оренди автомобіля питання про його нотаріальне посвідчення взагалі не стояло, а пункт в договору, як стверджує позивач, є типовим. Відповідач 1 ніколи не ухилявся від посвідчення договору нотаріально в день його укладання, проте в той час позивачем не підіймалося дане питання, а повідомлення з вимогою нотаріального посвідчення договору, було формальним, зі слів позивач «про всяк випадок».

Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ст. 798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу.

Згідно ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 803 ЦК України, наймач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані у зв`язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 06.09.2017 у справі № 754/2339/16-ц, «Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.».

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вказівок ЄСПЛ, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі Проніна проти України).

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог і з підстав указаних у позові суд виходить з наступного.

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що відповідачі ухилялися від укладання нотаріального посвідчення договору як в момент укладання договору 05.01.2021 року, так і в подальшому, а посилання позивача на п.п.10.1- 10.3 договору оренди автомобіля, що саме орендар не виконав взяті на себе зобов`язання та не здійснив дії спрямовані на нотаріальне посвідчення договору протягом 5 діб з моменту його укладання не знайшли свого підтвердження, так-як орендодавець не звернувся до суду за захистом своїх інтересів, що передбачені вимогами п.п.10.3 вказаного договору.

Тому, позовні вимоги про визнання дійсним договору оренди автомобіля № 05/01/21 від 05.01.2021, укладеного між позивачем і відповідачем 1 є безпідставними за їх недоведеністю, а тому, спірний договір оренди автомобіля відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним.

Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність осново зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Отже, враховуючи недійсність основного зобов`язання, є недійсним і договір поруки від 05.01.2021 року, за яким поручителем є відповідач ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Отже юридичного наслідку у вигляді обов`язку сплачувати грошові кошти за договором у відповідачів не виникає.

Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 702/12-21, складеному 20.12.2021 року на замовлення ОСОБА_1 вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ становить 43843,06 грн. Цей висновок був замовлений ОСОБА_1 як фізичною особою, а не як фізичною особою-підприємцем.

Згідно ч. 1 ст. 803 ЦК України, наймач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані у зв`язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не ї його вини.

Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, яким чином спірний автомобіль потрапив у володіння фізичної особи ОСОБА_6 , який 10.12.2021 року передав позивачеві автомобіль, та що виявлені на автомобілі пошкодження були заподіяні саме в період володіння цим автомобілем відповідачем 1, стороною позивача суду не надано і судом таких доказів не здобуто. Крім цього, позивачем не було складено акту прийому-передачі транспортного засобу від ОСОБА_7 ОСОБА_1 , в якому було б зафіксовано передачу позивачеві пошкодженого транспортного засобу. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку дата оцінки зазначена 13.12.2021 року. Датою звернення ОСОБА_1 до ТОВ «Клевер Експерт» є також 13.12.2021 року.

Посилання позивача, як на доказ, на довідку від 29.12.2021 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 , видану оперуповноваженим ВКП Дарницького УП ГУНП у м. Києві та на копії фото автомобіля, суд не приймає до уваги, оскільки довідка не містить жодної інформації щодо характеру пошкоджень та ким вони спричинені. Що стосується фото, то неможливо встановити дату створення фото та даний доказ не підтверджує спричинення шкоди саме відповідачем 1.

Оцінюючи в сукупності всі докази, які міститься в матеріалах справи, суд вважає не доведеним факт спричинення шкоди саме відповідачем 1. Тому, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди заподіяної пошкодженням автомобіля саме з підстав вказаних у позові є безпідставними за їх недоведеністю і як наслідок, безпідставними є і вимоги про стягнення витрат на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності.

Між позивачем та ОСОБА_8 було укладено договір № 27/11/21 про наміри від 27.11.2021 року за умовами якого позивач зобов`язався передати ОСОБА_8 автомобіль Daewoo Lanos, 1.5., 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 не пізніше 12 місяців від дати укладення даного договору

Укладаючи договір № 27/11/21 про наміри від 27.11.2021 року позивачу було достовірно відомо, що за договором оренди автомобіля № 05/01/21 від 05.01.2021, який позивач вважав для себе дійсним, він передав автомобіль в оренду ОСОБА_4 строком на 36 місяців, що дає правові підстави для висновку про недобросовісність дій самого позивача при укладенні договору про наміри від 27.11.2021 і що цей договір на момент його підписання не міг бути виконаний стороною позивача.

Тому, позовні вимоги про стягнення упущеної вигоди, яка виражається в неотриманні доходу, передбаченого договором № 27/11/21 про наміри про наміри від 27.11.2021 року також є безпідставними.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 215,216,220,548, 798,799,800 ЦК України, ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору оренди автомобілю дійсним, стягнення заборгованості за договором оренди, стягнення матеріальних збитків, упущеної вигоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 28.06.2022 року.

Дані сторін:

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Н.О.Яровенко