Справа № 587/1365/19
РІШЕННЯ
19 липня 2022 року Сумський районний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Черних О.М., за участю секретаря судового засідання - Губарь Ю.В., представника позивача адвоката Сивенко В.М., відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Лазун Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя та виділ частки майна подружжя в натурі,
В 2016 році позивач звернувся до суду з зустрічним позовом про поділ майна подружжя в натурі. Свої вимоги обґрунтував тим, що йому та ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності будинок АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування. Вважає, що будинок має технічну можливість виділення відокремлених частин будинку з самостійним виходом, а тому просив припинити спільну часткову власність і виділити йому в натурі частину будинку з господарськими спорудами у відповідності до його частки.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 05 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ майна та виділення частки в натурі були роз`єднані і ухвалою Сумського районного суду Сумської області відкрито провадження.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 06 серпня 2020 року була призначена будівельно-технічна експертиза.
За результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи був зроблений висновок № 1272/1369 від 29 червня 2021 року. Відповідно до висновку запропоновано 3 варіанти розподілу житлового будинку, надвірних будівель і споруд
В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити, припинити спільну часткову власність і виділити позивачу його частку у відповідності до 2-го варіанту.
Відповідачка та її представник просили суд поділити будинок у відповідності до 1-го варіанту, зазначаючи, що всі комунікації щодо газифікації електропостачання, водопостачання, обладнання кухні були виконані нею самостійно, а відповідно до 2-го варіанту їй потрібно облаштовувати кухню знову, що буде суперечити принципу справедливості.
В судовому засіданні була допитана експерт ОСОБА_3 , яка підтримала свій висновок.
Суд вислухавши сторін, експерта, дослідивши та давши оцінку письмовим доказам їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні їх під час судового розгляду вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що згідно договору дарування від 01 лютого 1983 року ОСОБА_4 подарував будинок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по Ѕ житлового будинку та по Ѕ надвірних будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.50-52)
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 15 січня 2020 року була змінена частка ОСОБА_1 і визнано право власності в розмірі 56/100 (а.с. 31-32)

За результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи був зроблений висновок № 1272/1369 від 29 червня 2021 року. Відповідно до висновку запропоновано 3 варіанти розподілу житлового будинку, надвірних будівель і споруд (а.с. 140-185)

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частини першої статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У відповідності до частини першої статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ спільного майна та/або виділ у натурі частки із спільного майна, що призвело до не можливості вчинити укладення відповідного правочину в порядку передбаченому статей 364, 367 ЦК України, Позивач має право на звернення до суду за захистом свого права, шляхом виділу у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (стаття 183 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 152 ЖК України врегульовано, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

У постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».

За змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наведених в пункті 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі.

У відповідності до пункту 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2).

Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

В пункті 8 Постанови № 7 визначено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13, аналізуючи зміст норм статей 183, 358, 364 Цивільного кодексу України зробила висновок, що виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Позивач має право на виділ у натурі його частки із спільного майна та обираючи варіант поділу будинку в натурі за варіантом № 2, відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової оціночно - будівельної та будівельно - технічної експертизи від 29 червня 2021 року № 1272/1369, суд виходить з того, що такий варіант поділу не наближений до фактичного порядку користування будинком відповідачкою на даний час, а позивач не користується спірним будинком більше 30 років.

Суд вважає за необхідне визначити 1-й варіант розподілу будинку з надвірними будівлями та спорудами, оскільки саме він є біль наближений до фактичного використання відповідачкою будинку.

Сторони в добровільному порядку не дійшли згоди щодо запропонованих варіантів та вказаний варіант № 1 розподілу житлового будинку передбачає відступ від ідеальних часток, проте враховує можливість виділити кожному співвласнику відокремлену частину будинку із самостійним виходом, а також технічну можливість переобладнати приміщення в ізольовані квартири та враховує фактичне користування співвласників.

Також, у зв`язку із тим, що в результаті виділу за варіантом № 2 в Додатку № 2 Позивачу передається частина житлового будинку та господарських споруд з відступом на 6549.00 гривень від ідеальної частки, Відповідач зобов`язана компенсувати Позивачу відступ від ідеальної частки у вказаному розмірі.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки вищезазначеним виділом частки з майна будуть реалізовані відповідні права співвласника.

Керуючись ст. ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя та виділ частки майна подружжя в натурі задовольнити.

Поділити житловий будинок з господарсько-надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , припинивши право спільної часткової власності.

Розподілити домоволодіння відповідно до варіанту №1.

Виділити ОСОБА_2 по житловому будинку: приміщення 1-4 площею 22,4 м2 ( А-1); приміщення 1-5 площею 9,7 м2. ( А-1).

По надвірним будівлям та спорудам: сходинкова клітка 1- II площею 5,5 м2 (А1); підвал 1-III площею 17,9 м2 (А1); сарай В; хозприміщення В2; гараж Г; навіс г; вимощення 1/5 І, вимощення ІІ; огорожа №3 «1/4»; ворота №4; огорожа №6.

Для здійснення запропонованого варіанту ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно виконати наступні переобладнання: демонтувати дверні блоки, закласти прорізи між приміщенням прим «1-6», «1-5» та прим. «1-2», «1-4».

Обладнати квартири самостійними інженерними системами електропостачання, водопостачання, газопостачання, опалення; виконати окремі лази на горище, розділ горищного приміщення виконувати згідно лінії розподілу житлового будинку без улаштування перегородок; закласти дверний отвір між приміщеннями підвального поверху: підвалу « І» та сходинкової клітини «ІІ».

Для співвласника ОСОБА_2 влаштувати міжкімнатну перегородку з отвором для поділу приміщення «1-4» на дві частини з організацією коридору шириною не менше 1,1 м та житлової кімнати площею не менше 14,0 м2.; встановити дверний блок між організованими приміщеннями житлової кімнати та коридором; пробити отвір між приміщеннями «1-4» та «1-5», встановити дверний блок; організувати в приміщенні «1-5» - кухню; демонтувати віконний блок в приміщенні «1-4» пробити отвір та встановити дверний блок; добудувати тамбур до організованого приміщення коридору та встановити дверний блок. Організувати вхід до квартири співвласника. Побудувати будівлю вбиральні.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Черних