ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м.Суми

Справа №592/11046/21

Номер провадження 22-ц/816/667/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 , в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 лютого 2022 року, ухвалене у складі судді Корольової Г.Ю., у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 21 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Таргонія Вадима Миколайовича звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю.

Позов мотивує тим, що 01 листопада 2019 року о 07-22 год. на прогоні Кириківка-Куп`єваха, 38 км, пікет № 7, машиніст потяга № 776 (тепловоз серії ТЕП70 №058) з напрямком Київ-Харків здійснив наїзд на ОСОБА_3 , яка внаслідок отриманих травм померла. За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за №0000240 та розпочато досудове розслідування. Потяг, який здійснив наїзд на ОСОБА_3 , перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне бюро основа» Регіональної філії «Південна залізниця» AT «Українська залізниця». Машиніст вказаного потягу ОСОБА_4 перебуває в трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця».

Позивач вказує, що вона є опікуном малолітнього сина загиблої - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Смертю матері малолітній дитині було завдано непоправної моральної шкоди. Аркадій назавжди втратив можливість отримувати любов та підтримку рідної матері. Дитина загиблої проживає у сім`ї опікуна. Хоч вона добросовісно виконує свої обов`язки, проте не зможе замінити матір, компенсувати її любов та турботу. Зміна найближчого кола спілкування стала додатковим стресом для дитини, адже хлопчик у тому віці, коли дітям важко адаптуватися. Психологічна травма, яку зазнав ОСОБА_5 однозначно є такою, яка потягне за собою наслідки в подальшому житті. Те, що ОСОБА_2 став сиротою, однозначно свідчить про тяжкість вимушених змін в його житті, а те, що він втратив маму в юному віці, фактично в дитинстві, коли людина лише формується - про глибину страждань та вплив на емоційне здоров`я. Життя дитини непоправно змінилось і жодні зусилля з його сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалась. Попередній стан ніколи не зможе бути відновлений і фактично жодна людина не зможе замінити рідну матір, так само любити і так само підтримувати.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь малолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , 500 000 грн відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері.

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 21 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю задовольнив частково.

Стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь малолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , 150 000 грн відшкодування моральної шкоди,завданої смертю матері.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця», посилаючись на те, що рішення суду ухвалено на підставі неповно встановлених обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю; судові витрати покласти на позивача.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом взагалі не з`ясовувалося, чи були дії працівників відповідача неправомірними.

Судом досліджувалася постанова заступника начальника СВ В. Писарівського ВП ГУНП в Сумській області капітана поліції Котлярова О.І. від 31 серпня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000240, розпочатого 01 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, за результатами дослідження якої суд встановив, що у діях працівників відповідача відсутній склад кримінального правопорушення, що не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності. При цьому, судом констатовано, що порушення працівниками залізниці правил безпеки руху на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано. Отже, судом фактично була встановлена відсутність протиправності або неправомірності дій працівників відповідача, що виключає настання обов`язку відшкодувати завдану шкоду.

На думку скаржника, у рішенні не зазначено, якими саме доказами, що містяться у матеріалах справи, підтверджується наявність моральної шкоди малолітнього ОСОБА_2 .

Вважає, що рішення суду ухвалено за недоведеності нанесення малолітньому ОСОБА_2 моральної шкоди, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Зазначає, що відповідачем, як доказ відсутності моральної шкоди був наданий лист директора ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 м. Суми Сумської області від 28 вересня 2021 року № 248, якому в порушення норм процесуального права судом взагалі не надано оцінку, як доказу відсутності нанесення моральної шкоди малолітньому ОСОБА_2 .

Наголошує на тому, що позивачем не надано жодного доказу нанесення моральної шкоди ОСОБА_2 , позивач в судове засідання не з`явилася, в порушення ч. 2 ст. 93 ЦПК України нею не надано вичерпні відповіді окремо на кожне питання по суті, поставлене відповідачем у відзиві на позовну заяву. В свою чергу судом у рішенні констатовано, що позивачем не обгрунтовано розмір моральної шкоди; не наведено критеріїв, з яких особа виходила, визначаючи розмір моральної шкоди; не надано висновку психологічної експертизи чи інших належних доказів в підтвердження розміру моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ «Українська залізниця» Панченко П.Е., яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач АТ «Українська залізниця», з якою машиніст ОСОБА_4 перебував в трудових відносинах, в силу закону несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини працівника вказаного товариства у її заподіянні. Відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_3 , ступінь вини потерпілої є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України та не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. При визначення розміру відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що сам факт загибелі матері малолітнього ОСОБА_2 за викладених обставин, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань, врахував відсутність вини відповідача в настанні смерті ОСОБА_3 , оскільки смерть останньої сталася з її власної необережності та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті, і виходячи із засад розумності, виваженості, і справедливості, визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 150 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2019 року о 07 год. 22 хв. на прогоні Кириківка-Куп`єваха, 138 км, пікет №7, машиніст потяга №776 (тепловоз серії ТЕП70 №058) з напрямком Київ-Харків здійснив наїзд на ОСОБА_3 , яка внаслідок отриманих травм померла (а. с. 15).

Згідно довідки про причину смерті № 212 від 02 листопада 2019 року, ОСОБА_3 померла у віці 30 років, причиною смерті зазначено: пішохід, травмований при зіткненні з поїздом чи іншим залізничним транспортним засобом пересування (а. с. 16-17).

01 листопада 2019 року відомості за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000240 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України.

Відповідно до висновку експерта № 205 від 20 листопада 2019 року, смерть ОСОБА_3 настала від тупої поєднаної травми, яка супроводжувалась множинними переломами кісток черепу, та тулубу, множинними ушкодженнями внутрішніх органів, які привели до гострого малокрів`я. При судово-медично-токсикологічному дослідженні крові трупа знайдений етиловий спирт в концентрації в крові 0,32 проміле. Така концентрація етилового спирту в крові могла при житті відповідати незначному впливу алкоголю (а. с. 107-109).

31 серпня 2020 року заступником начальника СВ В. Писарівського ВП ГУНП в Сумській області винесено постанову, якою кримінальне провадження №0000240 від 01 листопада 2020 року закрито за відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України (а. с. 105-106).

Згідно відповіді АТ «Укрзалізниця» НЮ-04-11/275 від 09 липня 2021 року, тепловоз серії ТЕП70 №058 знаходиться на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне бюро основа» Регіональної філії «Південна залізниця» AT «Українська залізниця». Машиніст ОСОБА_4 з 2003 року по теперішній час знаходиться у трудових відносинах з AT «Українська залізниця» (а. с. 14).

Малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином померлої ОСОБА_3 (а. с. 18).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження, відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 19-20).

Розпорядженням голови Сумської РДА Сумської області №431-ОД від 04 грудня 2019 року, після смерті ОСОБА_3 , її сину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , присвоєно статус дитини-сироти, а рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №727 від 10 лютого 2019 року було встановлено опіку та призначено ОСОБА_1 опікуном над малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 21-22).

Відповідно до довідки за підписом директора ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 м. Суми Сумської області від 28 вересня 2021 року № 248, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був зарахований до закладу 02 січня 2020 року, практичний психолог та соціальний педагог наявні у штаті школи, ознаки психологічної травми в учня відсутні, затримка або відхилення у психофізичному розвитку у ОСОБА_6 не спостерігалися, практичним психологом проводилась діагностика, консультації та профілактична робота з учнем (а. с. 69).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

В даній справі встановлено, що машиніст тепловоза ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем та під час виконання трудових обов`язків, здійснив наїзд на ОСОБА_3 , внаслідок чого остання померла.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовувалось, чи були дії працівників відповідача неправомірними. Однак, в силу приписів ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_3 . Відтак, відсутність вини працівників АТ «Українська залізниця» не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачу шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки АТ «Українська залізниця» як особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч.3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам, дітям, а також іншим особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам факт загибелі матері малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань дитини, яка залишилася сиротою, і ці зміни у його житті є незворотними.

З приводу довідки школи, яка на думку скаржника є доказом того, що дитині не було заподіяно моральної шкоди, колегія суддів зауважує, що вказана довідка не є належним та допустимим доказом на підтвердження обставин заподіяння або не заподіяння моральної шкоди дитині, внаслідок смерті її матері.

Водночас місцевим судом при визначенні розміру моральної шкоди було враховано характер та обсяг заподіяння моральних страждань, факт смертельного травмування померлої ОСОБА_3 внаслідок її грубої необережності (порушення п. 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України), що відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, є підставою для зменшення відшкодування, відсутність в діях працівників відповідача порушень правил безпеки руху або експлуатації транспорту.

З врахуванням наведених обставин, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 150 000 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 лютого 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 липня 2022 року.

Головуючий - Т. А. Левченко

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук