ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/859/21 Номер провадження 22-ц/814/1444/22Головуючий у 1-й інстанції Федорова О.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О. І.

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О. В.,

розглянула в порядку спрощеного провадження, в судовому засіданні у м. Полтаві, з повідомленням учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2021 року, в складі судді Федорової О.В., дата виготовлення повного тексту рішення 27 серпня 2021 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський центр правової допомоги населенню" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, остаточно просила стягнути на її користь матеріальну шкоду в сумі 500 грн. та у відшкодування моральної шкоди 163000 грн.

Позов обґрунтований тим, що після її звернення 07.12.2020 до відповідача за безоплатною правовою консультацією, її змусили підписати договір та сплатити 500 грн. як попередній внесок.

В подальшому, її довіритель роз`яснив, що згідно підписаного нею договору, в майбутньому вона зобов`язалась оплатити відповідачу за правові послуги 8170 грн., що не відповідало її волі, у зв`язку з чим вона стала вимагати розірвання такого договору та повернення виплаченого нею внеску в сумі 500 грн.

08.12.2020 договір між нею та товариством було розірвано, а попередньо сплачені кошти, після тривалих суперечок, були повернуті 12.02.2021.

Вважаючи, що вказаними діями відповідача, які виразились в нечесній підприємницькій діяльності, їй як споживачу послуг було завдано моральну шкоду, яку вона оцінила в 163000 грн. та матеріальну шкоду в 500 грн., з яких 400 грн. витрачені на оформлення довіреності та 100 грн. на проїзд, які вона в порядку статей 10, 18, 19, 21, 22, 23 ЗУ «Про захист прав споживачів» просила стягнути в судовому порядку.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2021 року позов залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський центр правової допомоги населенню» судові витрати в розмірі 11000 грн., які складаються з витрат пов`язаних із наданням правової допомоги.

Відмовляючи в задоволенні позову суд дійшов висновку про недоведеність належними доказами фактів порушення прав позивача внаслідок нечесної підприємницької діяльності центру та відповідно недоведеності завдання моральної шкоди.

Також суд, в порядку розподілу судових витрат, стягнув з позивача на користь відповідача 11000 грн. за надану професійну правничу допомогу.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності, подав апеляційну скаргу, в якій,посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Зокрема, вказує, що суд першої інстанції дав невірну оцінку наданим позивачем доказам, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Одночасно, не погоджується з вирішенням судом питання розподілу судових витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, вважає їх значно завищеними та не доведеними належним доказами.

Розпорядженням Верховного Суду від 25 березня 2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 07 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню» за безоплатною юридичною консультацією, в зв`язку з чим між сторонами було підписано договір № М-196 про надання юридичних послуг та сплачено на користь відповідача 500 грн. в якості попереднього внеску.

08.12.2020 ОСОБА_2 подала заяву на ім`я директора ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню», в якій зазначила, про бажання розірвати укладений договір, з огляду на введення її в оману працівниками центру правової допомоги.

У відповідь на вказану заяву, ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню» надало відповідь за вих. №24 від 30.12.2020 року, повідомивши останню про згоду розірвати договір М-196 від 07.12.2020 з оплатою ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню» вартості фактично виконаної роботи, яка полягає у: вивченні наданих замовником документів, здійсненні підбору необхідних нормативних актів, обранні найбільш оптимального плану для досягнення мети в розмірі 500 грн.

Відповідно до листа від 15.01.2021 року за вих. № 33 ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню» повідомило ОСОБА_2 про те, що рішенням керівників Юридичного центру 14.01.2021 року прийнято розірвати договір М-196 від 07.12.2020 року з поверненням грошових коштів у розмірі 500 грн., підписавши додаткову угоду про розірвання договору.

Листом від 29.01.2021 року за вих. № 50 ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню» повідомлено позивача про розірвання договору М-196 від 07.12.2020 року за згодою обох сторін, а також повторно повідомлено про згоду повернути сплачені нею кошти в сумі 500 грн.

Листом від 10.02.2021 року за вих. № 59 від 10.02.2021 року ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню» направив ОСОБА_2 угоду від 15.01.2021 про розірвання договору, а також копію квитанції про грошовий переказ в сумі 500 грн., як повернення коштів.

Факт повернення коштів в сумі 500 грн. не заперечується позивачем.

Вважаючи, що внаслідок незаконних дій відповідача, позивач вимушена була нести як майнові витрати, пов`язані з оплатою в розмірі 400 грн. за нотаріально посвідчену довіреність на ім`я її представника, який є фахівцем в галузі права, та 100 грн. на проїзд міським громадським транспортом, так і витрати у відшкодування моральної шкоди в розмірі 163000 грн., ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

З огляду на недоведеність заявлених позивачем вимог, місцевий суд відмовив в задоволенні позову, стягнувши при цьому з позивача на користь відповідача 11000 грн. на правову допомогу в порядку розподілу судових витрат, визначених ст. ст. 133, 141 ЦПК України.

Колегія суддів, погоджуючись з висновком суду в частині недоведеності позову, не може в повній мірі погодитися із вирішенням питання розподілу судових витрат та стягнутим на їх відшкодування розміром.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В даному випадку предметом доказування є обставини, які свідчать про факти порушення прав позивача як споживача юридичних послуг внаслідок нечесної підприємницької діяльності центру правової допомоги населенню, що визначено позивачем як правову підставу для судового захисту.

Між тим, матеріали справи зазначених доказів не містять.

На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_2 надала суду докази її звернення до центру правової допомоги та листування з центром щодо розірвання укладеного договору та повернення 500 грн., сплачених в якості авансу.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ч. 1 абзаців 1, 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про нечесну підприємницьку діяльність» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про:

1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару;

2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції;

3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції;

4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг;

5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу;

6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті;

7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець;

8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди;

9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції;

10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Позивачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції не доведено порушення відповідачем вказаних норм закону, що в свою чергу могли б свідчити про нечесну підприємницьку практику, внаслідок якої позивач було введена в оману та змушена підписати поза її волею договір та сплатити 500 грн.

Так, згідно умов договору укладеного між сторонами 07.12.2020 договору, товариство зобов`язується за дорученням ОСОБА_2 надати юридичні послуги, зазначені в п. 1.2. цього договору, для чого зобов`язується вчинити юридичні та інші пов`язані з ними дії в обсязі, обумовленому в цьому договорі. Замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати наступні юридичні послуги: проект заяви в банк; проект претензії дружині батька; правовий висновок; консультації.

Також сторони визначили вартість надання юридичних послуг, у сумі 8170 грн., з яких замовник вносить попередню оплату в сумі 500 грн., а потім 15.12.2020 - 7670 грн.

При укладанні договору, заявником ОСОБА_2 особисто було заповнено інформаційну записку - завдання з викладенням необхідної інформації та проханням здійснити юридичний супровід у вирішенні її питання.

Сторонами не заперечується, що предмет договору відповідає завданню замовника, що було викладено в тексті договору.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, щодо відсутності доказів, які б свідчили про недостатність часу на вивчення ОСОБА_2 умов договору, з огляду на те, що заявник обговорював з працівником центру свою ситуацію, в подальшому складав власноручінформаційну записку завдання, яка лягла в основу договору, що був підписаний позивачем.

Посилання апелянта на ведення нечесної підприємницької діяльності, що виразилося з боку співробітників відповідача в нагнітанні обстановки, залякуванні настанням жахливих наслідків в разі якщо не розпочати юридичні дії, введення в оману, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не доведені жодними доказами.

Посилання на такі дії працівників товариства, скоріш за все, свідчать про власне емоційне сприйняття позивачем тієї ситуації, яка склалась при укладанні вказаного договору, про те не можуть розцінюватись як здійснення нечесної підприємницької діяльності.

Стосовно несвоєчасного, на думку позивача, повернення 500 грн., внесених нею як попередньої оплати, то вказані кошти були повернуті відповідачем після дотримання відповідних попередніх процедур - як-то узгодження питання розірвання договору з керівництвом компанії та щодо повернення зарахованих на рахунки товариства кошів, час на їх повернення, що виключає задоволення її бажання на їх повернення відразу після її вимоги.

З огляду на відсутність підстав вважати дії відповідача нечесною підприємницькою діяльністю, також вважає колегія суддів безпідставними вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення моральної шкоди в сумі 163000 грн., оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» питання відшкодування моральної шкоди вирішується при задоволенні позову.

Разом з тим, судова колегія не може в повній мірі погодитися з вирішенням судом першої інстанції питання розподілу судових витрат та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в сумі 11000 грн.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Харківський центр правової допомоги населенню" уклало 17.05.2021 договір про надання професійної правничої допомоги №ХЦЦ-001 з Адвокатським бюро «Станіслава Щербакова» та згідно рахунків №1 та №2 сплатило останньому за надані послуги 10000 грн. та 1000 грн. відповідно.

Представництво інтересів товариства в суді з боку відповідача здійснював адвокат Щербаков С.Ю.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Аналізуючи докази, надані відповідачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, колегія суддів, враховуючи об`єм та складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, оцінюючи з точки зору пропорційності сам предмету спору до заявленого відповідачем розміру оплати за послуги адвоката, вважає достатнім та обґрунтованим визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні в частині розподілу судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг адвокат.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2021 року в частині розподілу судових витрат за професійну правничу допомогу змінити, зменшивши стягнуті з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський центр правової допомоги населенню» витрати, пов`язані із наданням правової допомоги з 11000 грн. до 3000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 червня 2022 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.