Справа № 446/2142/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2022 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Самсін М. Л.
при секретарі Груба Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кам`янка-Бузька в порядку загального позовного провадження цивільну за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить її визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідачка проживає у належному йому житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначає, що шлюб із ОСОБА_2 розірвано 07.03.2018, проте вона продовжує проживати у належному йому будинку, принижує його, вчиняє психологічне насильство над ним.
Ухвалою суду від 26.11.2020 справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання на 24.12.2020.
Ухвалою суду від 30.06.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено в судове засідання на 23.09.2021.
Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, але подали клопотання, в якому позовні вимоги підтримали в повному обсязі згідно заявлених позовних вимог, просили судове засідання проводити у їх відсутності.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, суд не повідомляла про причини своєї неявки.
У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 . Даний будинок належить йому, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №181634501 виданим 19.09.2019 .
Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з лютого 2017 року щодо позивача постійно вчиняється психологічне насильство ОСОБА_2 , що виражається у словесних образах, висловлюванні нецензурною лайкою, що завдає йому морального в психологічного болю, принижує його честь та гідність.
Так як, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, інвалідом ІІ групи, не може чинити їй опір.
Судом встановлено, що 09.09.1989 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб. Від даного шлюбу в них народилось троє дітей: ОСОБА_4 , 1990 р.н., ОСОБА_5 , 1992 р.н., ОСОБА_6 , 1999 р.н., однак сім`ю зберегти їм не вдалось і 07.03.2018 рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 386 ПК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім' ї без поважних причин понад один рік, як до інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Враховуючи те, що ОСОБА_2 будучи дружиною позивача проживала у будинку, власником якого є позивач та продовжує проживати у вищевказаному будинку після розірвання шлюбу, тобто, не є відсутньою за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад один рік, тому суд вважає, що недоцільно визнавати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 319, 355, 356, 358, 364 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 19,259, 263-265 ЦПК України, суд,-
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Самсін М.Л.