Дата документу 14.12.2022
Справа № 334/8394/21
Провадження № 2/334/850/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі судового засідання Шерештан О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтований тим що 18.09.2004 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4 , яка має вроджені вади здоров`я (ДЦП) та є особою з інвалідністю з дитинства, місце проживання дитини зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась друга донька - ОСОБА_5 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Через деякий час позивачка та ОСОБА_3 стали проживати окремо. Діти залишились проживати з позивачкою, отримували від неї належний догляд та виховання.

22.01.2020 року ОСОБА_3 самочинно, без згоди позивачки, способом викрадення, що поєднувалось із застосуванням до неї погроз та фізичної сили, змінив місце проживання їх спільних дітей і з того часу утримує дітей у себе, обмежуючи позивачку у спілкуванні з дітьми.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2020 року шлюб між ними розірвано.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2021 року визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю - позивачкою по справі. Постановою Запорізького апеляційного суду від 04.08.2021 року дане рішення суду залишено без змін. Однак, до теперішнього часу діти перебувають у ОСОБА_3 , який проживає зі своєю новою дружиною - відповідачкою по справі ОСОБА_2 у заміському будинку у АДРЕСА_3 .

Позивачка неодноразово намагалася повернути дітей, у зв`язку з чим неодноразово зверталась до органів поліції та служби у справах дітей Запорізької обласної державної адміністрації, однак дітей їй повернуто не було.

09.08.2021 року позивачка звернулась до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, де дізналась що ОСОБА_3 12.01.2021 року самовільно, без її відома та згоди змінив реєстрацію місця проживання дитини з інвалідністю ОСОБА_4 , зареєструвавши її місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 . При подачі заяви до відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконкому Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області про реєстрацію дитини, відповідачка ОСОБА_2 протиправно, видаючи себе за законного представника дитини (за матір дитини), хоча такою не являється, надала згоду на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 за вищевказаною адресою.

Крім того, 16.09.2021 року позивачці стало відомо, що діти госпіталізовані до КНП «Міська дитяча лікарня №5». 17.09.2021 року на своє звернення позивачка отримала листа КНП «Міська дитяча лікарня №5», в якому зазначалось, що її донька з інвалідністю ОСОБА_6 дійсно 12.09.2021 року з 10.30 до 13.10 перебувала в лікарні, але за наполяганням батьків була виписана на амбулаторне лікування під нагляд лікуючого лікаря. Дитині було діагностовано: позалікарняну лівобічну SI пневмонію, бронхообструктивний синдром. Разом з листом надано копію розписки матері дитини, в якій ОСОБА_2 зазначила, що вона є матір`ю дитини і забирає свою дитину з відділення лікарні, від лікування в умовах стаціонару відмовляється.

Протиправна поведінка відповідачки порушила як немайнові права позивачки так і немайнові права дитини та завдала їй моральної шкоди, розмір якої позивачка оцінює в 60000,00 грн. Обґрунтовуючи розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди позивачка виходить з характеру вчинених відповідачкою правопорушень, глибини (істотності) своїх душевних страждань, ступеня та характеру вини відповідачки, обстановки вчинення правопорушення. Так, дізнавшись спочатку про зміну місця реєстрації дитини, а згодом про хворобу дитини та відмову від її лікування, вчинені відповідачкою, яка безпідставно та систематично в офіційних правовідносинах з публічними суб`єктами називає себе матір`ю дитини, позивачка відчула увесь комплекс негативних емоцій, характерний у подібній ситуації для реакції матері дитини, позбавленої можливості піклуватися про власну дитину: розпач, відчай, безпорадність, гнів. Відмова відповідачки від лікування дитини в умовах стаціонару викликала у позивачки значний стрес та обумовила серйозні небезпідставні переживання за стан здоров`я доньки. Враховуючи вищенаведені обставини, просить стягнути з відповідачки на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 60000,00 грн. та судові витрати.

В судове засідання позивачка, представник позивачки не з`явилися. До суду представник позивачки надав заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідачка, представник відповідачки в судове засідання не з`явилися. До суду представник відповідачки надав заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, просить відмовити в задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про час розгляду справи повідомлений своєчасно.

Дотримуючись розумних строків розгляду справи, передбачених чинним ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін по справі за наявними в матеріалах справи доказами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , позивачка 18.09.2004 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 .

Від шлюбу мають дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 21.07.2020 року та серії НОМЕР_3 від 05.06.2007 року.

Згідно медичного висновку №63 від 24.09.2013 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом дитинства, що підтверджується також посвідченням серія НОМЕР_4 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2020 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2021 року місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначено разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ). Постановою Запорізького апеляційного суду від 04.08.2021 року дане рішення залишено без змін.

Після ухвалення постанови Запорізького апеляційного суду від 04.08.2021 ОСОБА_1 05.08.2021 звернулася до Відділу поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області із заявою щодо наявності загрози життю та здоров`ю дітей та передачі дітей матері. Просила встановити місце перебування дітей, посприяти в отриманні доступу до дітей шляхом проведення бесіди з ОСОБА_3 з метою спонукання його до передачі дітей матері. У випадку відмови передати дітей просила зафіксувати це належним чином, у межах повноважень.

Аналогічне звернення ОСОБА_1 від 09.08.2021 було адресовано Службі у справах дітей Запорізької облдержадміністрації.

За повідомленням ОСОБА_1 про невиконання колишнім чоловіком ОСОБА_3 рішення суду 07.08.2021 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 382 КК України, номер кримінального провадження 0000629.

За результатами звернення ОСОБА_1 щодо незаконної зміни місця реєстрації доньки ОСОБА_6 колишнім чоловіком ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області листом №02-11/1435 від 10.08.2021 повідомив, що ОСОБА_3 шляхом обману зареєстрував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 , без згоди її представника ОСОБА_8 , натомість вказав представником дівчинки свою теперішню дружину, яка і дала згоду на реєстрацію дитини. За вказаних обставин 10.08.2021 реєстрацію місця проживання неповнолітньої ОСОБА_6 за вказаною адресою було скасовано, що підтверджується відповідним повідомленням виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Звернення батька дитини з відповідною заявою до виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області підтверджується копією його заяви від 02.01.2021.

Згідно копії витягу з ЄРДР від 20.08.2021 за даним фактом було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, провадження №0000159 від 20.08.2021.

За повідомленням КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» від 31.08.2021, медичні картки дітей були відсутні, на дітей було укладено декларації про вільний вибір лікаря в іншому медичному закладі.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 отримала інформацію з Запорізького міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), що у період з 22.01.2020 ОСОБА_6 як дитина з інвалідністю для отримання реабілітаційних послуг у відділення зарахована не була. З 22.01.2020 ОСОБА_6 як дитина з інвалідністю також не проходила реабілітацію в МЦ ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна».

17.09.2021 року ОСОБА_1 отримала інформацію з КНП «Міська дитяча лікарня №5», що 12.09.2021 батьки з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зверталися за медичною допомогою. ОСОБА_2 , видаючи себе за матір дитини, подала розписку та забрала дитину з діагнозом пневмонія, яка потребувала стаціонарного лікування, зі стаціонару лікарні.

За вказаним фактом позивачка звернулась до відділу поліції №5 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, де було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.135 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР №0000788.

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_3 про відібрання дітей та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25.01.2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено відібрати дитину з інвалідністю - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від ОСОБА_3 і повернути дітей їх матері ОСОБА_1 . В іншій частині позову відмовлено.

Звернувшись з даним позовом до ОСОБА_2 , позивачка стверджує, що вищезазначеними протиправними діями ОСОБА_2 їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 60000,00 грн.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів»чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)'' від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу Україниморальна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення.

Право на відшкодування моральної шкоди закріплено і в Конституції України, згідно з якою громадяни мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди: завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням недостовірної інформації про громадянина та членів його сім`ї; завданої громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади; завданої безпідставним засудженням громадян; завданої фізичним і юридичним особам актами і діями, які визнані Конституцією Судом неконституційними.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Виходячи з аналізу ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, зобов`язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вини заподіювача шкоди.

Як зазначено у п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести заявник.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди.

Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

В позовній заяві приводиться лише оціночне судження позивачки щодо завдання їй моральної шкоди, яка полягає в тому, що в умовах тривалого спору між батьками щодо місця проживання дітей, невиконання батьком дітей судового рішення щодо визначення їх місця проживання, та як наслідок відсутності у позивачки у цей період доступу до дітей, вона відчула увесь комплекс негативних емоцій, характерний у подібній ситуації для реакції матері дитини, позбавленої можливості піклуватися про власну дитину, а дії відповідачки, яка у випадку надання згоди на реєстрацію місця проживання дитини і у випадку забрання дитини зі стаціонарного лікування видавала себе за матір дитини, спричинили істотні душевні страждання.

Позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів та не доведено у суді завдання їй вказаними неправомірними діями відповідачки моральної шкоди у розмірі 60000,00 грн.

Як встановлено судом, за даними фактами було порушено кримінальні провадження, доказів, що ОСОБА_2 вчинила кримінально карні діяння, також суду не надано.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли підтвердження в судовому засіданні, тому не підлягають задоволенню.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язанні з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Складення повного рішення суду: 24.12.2022.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4 .

третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя: Турбіна Т. Ф.