ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8530/21 Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/540/22 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

секретаря - Сович Н.А.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Повстюк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/8530/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про встановлення факту проживання сім`єю та визнання квартири спільною сумісною власністю,

ВСТАНОВИв:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про: встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу у період з 2006 року і по 21 грудня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання квартири по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ту обставину, що до дати звернення в суд з означеним позовом ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . До 21 грудня 2020 року вона проживала за цією адресою із ОСОБА_5 однією сім`єю в цивільному шлюбі, без реєстрації, та вели спільне господарство. Так як обоє уже побували у зареєстрованому шлюбі ( ОСОБА_5 розлучений, ОСОБА_1 вдова), тому бачили своє сімейне життя та щастя разом без реєстрації, у цивільному шлюбі. ОСОБА_1 та покійний ОСОБА_5 мали взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом. Також ОСОБА_1 своєю працею та коштами усі роки брала участь в утриманні даного житла, робила косметичний ремонт, оплачувала комунальні послуги. Усі побутові обов`язки виконувались нею як дружиною разом із покійним ОСОБА_5 - готування, прання, прибирання та підтримання у належному стані квартири та ін. В останні роки, у звязку з важкою хворобою ОСОБА_5 , позивачка ним опікувалася та всіляко доглядала й забезпечувала його нормальну життєдіяльність.

Разом із ними проживала малолітня внучка (підопічна) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до якої ОСОБА_5 відносився як до рідної.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, й ОСОБА_1 , як його цивільна дружина, здійснила поховання та одноосібно понесла усі витрати. Після смерті ОСОБА_5 в нього залишилося спадкове нерухоме та рухоме майно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу у період з 2006 року і по 21 грудня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Судовий збір в сумі 908 гривень стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2022 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Також просить виключити з мотивувальної частини оскаржуваного рішення наступний текст: "Аналізуючи надані стороною позивача та досліджені в засіданні докази, Суд вважає доведеним існування в позивачки та ОСОБА_5 відносин тотожних офіційному подружжю, також є доведеним право ОСОБА_8 на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , а з огляду на встановлені обставини опіки та всебічної допомоги ОСОБА_8 спадкодавцю ОСОБА_5 , котрий останні 1,5-2 роки перебував фактично в безпорадному стані внаслідок тяжких хвороб, позивачка вправі претендувати на спадкування в порядку ч.2 ст. 1259 ЦК України", оскільки вважає, що судом було порушено норми процесуального права .

Зокрема зазначає, що померлий з позивачкою шлюбу не зареєстрували, також померлий не зареєстрував ОСОБА_1 за місцем його проживання ( АДРЕСА_1 ), що, на думку апелянта, свідчить про те, що він не відносився до неї як до своєї дружини. Також не виключає, що турбуючись про ОСОБА_5 . ОСОБА_1 могла керуватися власними інтересами, зокрема щодо можливості проживання в місті.

Вказує, що ні матеріали справи, ні висновки суду не містять доказів наявності спільного бюджету, спільних прав та обов`язків, надання взаємної допомоги, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт даних обставин. Крім того зазначає, що допитані зі сторони позивача свідки не підтвердили того, що ОСОБА_5 опікувався чи піклувався про ОСОБА_1 , що свідчило б про наявність взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, зокрема піклування один про одного.

Вважає, що долучені до матеріалів справи чеки купівлі меблів не мають жодної ознаки того, що саме ці меблі куплялися в квартиру, яка знаходиться на АДРЕСА_1 . Додані позивачкою квитанцій про оплату комунальних послуг (платник ОСОБА_5 ) теж ніяким чином не підтверджують спільний бюджет чи спільну участь у цих витратах ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Крім того на думку скаржника суд, вказуючи у мотивувальній частині рішення текст: "Аналізуючи надані стороною позивача та досліджені в засіданні докази, Суд вважає доведеним існування в позивачки та ОСОБА_5 відносин тотожних офіційному подружжю, також є доведеним право ОСОБА_1 на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , а з огляду на встановлені обставини опіки та всебічної допомоги ОСОБА_1 спадкодавцю ОСОБА_5 , котрий останні 1,5-2 роки перебував фактично в безпорадному стані внаслідок тяжких хвороб, позивачка вправі претендувати на спадкування в порядку ч.2 ст. 1259 ЦК України", всупереч позовних вимог та ч. 2 ст. 264 ЦПК України, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки таких вимог в позовній заяві позивач не заявляла.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Вказує, що суд першої інстанції належним чином дослідив усі обставини справи та докази, яким надав вірну оцінку та дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для визнання факту спільного проживання однією сім`єю.

Документи, які надані суду першої інстанції належним чином підтверджують ведення спільного господарства, оскільки вона та ОСОБА_5 мали спільний бюджет та використовували його на потреби їхньої сім`ї, натомість апелянтом не було надано жодного доказу та підтвердження своїх доводів і жодним чином не спростовано даного факту.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній.

ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2022 року - без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Також позивачка ОСОБА_1 пояснила, що проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . До 21 грудня 2020 року вона проживала за цією адресою із ОСОБА_5 однією сім`єю в цивільному шлюбі, без реєстрації, та вели спільне господарство. Вона та покійний ОСОБА_5 мали взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом. Вона неофіційно працювала на ринку продавцем, а її заробітна плата була спільним бюджетом з померлим ОСОБА_5 , який отримував пенсію по інвалідності.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, апелянт не ставить вимогу про перегляд оскаржуваного рішення в частині відмови позивачу в задоволенні позову щодо визнання спірної квартири спільною сумісною власністю, а тому в цій частині рішення суду не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали разом без реєстрації шлюбу у період з 2006 року і по 21 грудня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом із ними проживала малолітня внучка (підопічна) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 22 грудня 2020 року.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надала: копію витягу з власного паспорта громадянина України; копію свідоцтва про народження онучки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ; копію свідоцтва про поховання ОСОБА_5 , видане на імя ОСОБА_1 23.12.2020 року; копію договору на організацію та проведення поховання від 22.12.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та СКП Ритуальна служба ТМР; копію квитанції про сплату СКП Ритуальна служба ТМР за тимчасовий пам`ятний знак на суму 1600 гривень; видаткову накладу від 22.12.2020 року про придбання матеріалів та предметів на поховання загалом на суму 17785 гривень; довідку ДП Східний Масив плюс ПП Східний масив від 28 квітня 2021 року змістом якої стверджується, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , й ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований за даною адресою з 22.06.2006 року до дня смерті; акт від 28 квітня 2021 року про фактичне проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 разом з онучкою під опікою ОСОБА_6 ; відповідь адвокату Рукавцю О.В. від Управління сімї, молодіжної політики та захисту дітей Служби у справах дітей Тернопільської міської ради від 05.05.2021 року №191/05-24.3.2/24-67, змістом якої стверджується, що розпорядженням голови Шумської РДА від 2014 року малолітню дитину ОСОБА_6 , позбавлену батьківського піклування, передано під опіку ОСОБА_1 - з часу встановлення опіки дитина проживає з опікуном в АДРЕСА_1 , та спільно з власником квартири ОСОБА_5 з котрим опікун проживала та вела спільне господарство; копію свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_9 від 1996 року; інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 25.03.2021 року №64089718; фотографічними зображеннями в кількості 14 шт. спільного проведення часу позивачки, її онучки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; копію листа Тернопільської ЗОШ №10 від 21.05.2021 року яким повідомлено, що ОСОБА_5 разом з ОСОБА_1 ходив на шкільні свята ОСОБА_6 , дитина називала ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мамою і татом; копію грамоти ЗОШ №10 від 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 «батькам за активну участь у вихованні донечки ОСОБА_6 ; копію довіреності від 20 березня 2006 року від імені ОСОБА_10 на імя ОСОБА_5 купити за ціну та на умовах за його розсудом квартиру в м. Тернополі; копію нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 31.03.2006 року, про купівлю ОСОБА_10 через повіреного ОСОБА_5 у ОСОБА_11 . Квартири на АДРЕСА_1 ; копії чеків на оплату комунальних послуг та побутових товарів; копії медичних документів ОСОБА_5 ..

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачкою позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу у період з 2006 року по 21 грудня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що факт проживання сторін у період з 2006 року по 21 грудня 2020 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджено належними та допустимими доказами.

Положеннями статті 315 ЦПК України передбачено встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, у тому числі і проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Ельсгольц проти Німеччини" наголосив, що поняття сім`ї, відповідно до цього положення, не обмежується шлюбними зв`язками і може включати інші de tacto "сімейні" зв`язки, де сторони проживають разом поза шлюбом.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 вказувала, що вона проживала разом з ОСОБА_5 з з 2001 року, а з 31.03.2006 р. по 21 грудня 2020 року (дата його смерті) вони разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 , де вона проживає і по даний час з онучкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

При цьому слід зазначити, що Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю до моменту смерті останнього, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності підтверджують факт їх спільного проживання як чоловіка та дружини у період з 31.03.2006 р. по 21 грудня 2020 року, наявність у них взаємних прав і обов`язків, ведення спільного побуту.

На даний факт вказують, зокрема, довідка ДП Східний Масив плюс ПП Східний масив від 28 квітня 2021 року, змістом якої стверджується, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , й ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований за даною адресою з 22.06.2006 року до дня смерті, акт від 28 квітня 2021 року про фактичне проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 разом з онучкою під опікою ОСОБА_6 , відповідь адвокату Рукавцю О.В. від Управління сімї, молодіжної політики та захисту дітей Служби у справах дітей Тернопільської міської ради від 05.05.2021 року №191/05-24.3.2/24-67, змістом якої стверджується, що розпорядженням голови Шумської РДА від 2014 року малолітню дитину ОСОБА_6 , позбавлену батьківського піклування, передано під опіку ОСОБА_1 - з часу встановлення опіки дитина проживає з опікуном в АДРЕСА_1 , та спільно з власником квартири ОСОБА_5 з котрим опікун проживала та вела спільне господарство.

Крім того, ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_5 разом виховували внучку ОСОБА_1 - неповнолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Про тісні взаємозв`язки ОСОБА_5 з неповнолітньою свідчать наявні в матеріалах справи їхні спільні фотографії в різні проміжки часу. Також в 2014 році ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вихователі Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10, де навчається неповнолітня ОСОБА_6 , вручили ОСОБА_12 за активну участь у житті групи та за виховання ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_5 . ОСОБА_1 здійснила його поховання, про що свідчить копія договору на організацію та проведення поховання від 22.12.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та СКП Ритуальна служба ТМР, копія квитанції про сплату СКП Ритуальна служба ТМР за тимчасовий пам`ятний знак на суму 1600 гривень, видаткова накладна від 22.12.2020 року про придбання матеріалів та предметів на поховання загалом на суму 17785 гривень.

Доводи апеляційної скарги , що наявні в матеріалах справи докази та покази свідків не є достатніми доказами для встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки суд їх дійшов на підставі належних та допустимих доказів, які у сукупності є переконливими та достатніми на підтвердження зазначених обставин.

Підстав вважати неправдивими показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції та є сусідами позивачки і померлого ОСОБА_5 , колегія суддів немає, оскільки дані свідки були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність. При цьому їхні пояснення належними та допустимими доказами не були спростовані відповідачем ОСОБА_4 .

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині встановлення факту проживання однією сім`єю є доведеними, а тому суд першої інстанції правомірно їх задовольнив.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання суду про право ОСОБА_1 на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 в порядку ч.2 ст. 1259 ЦК України, то вони заслуговують на увагу.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тернопільський міськрайонний суд в мотивувальній частині оскарженого рішення зробив висновок про право ОСОБА_1 на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 в порядку ч.2 ст. 1259 ЦК України, у той час як позивач з такими вимогами до суду не звертався і питання спадкування у позовній заяві позивачем не ставилося.

Відповідно до вимог частини 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Із врахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне виключити з останнього абзацу мотивувальної частини рішення суду посилання суду що "є доведеним право ОСОБА_1 на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , а з огляду на встановлені обставини опіки та всебічної допомоги ОСОБА_1 спадкодавцю ОСОБА_5 , котрий останні 1,5-2 роки перебував фактично в безпорадному стані внаслідок тяжких хвороб, позивачка вправі претендувати на спадкування в порядку ч.2 ст. 1259 ЦК України, поряд з цим ця обставина не є предметом спору і не підлягає судовому захисту поза межами позовних вимог ", як зайві, в решті рішення суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, Тернопільський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИв:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовільнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2022 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на те, що "є доведеним право ОСОБА_1 на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , а з огляду на встановлені обставини опіки та всебічної допомоги ОСОБА_1 спадкодавцю ОСОБА_5 , котрий останні 1,5-2 роки перебував фактично в безпорадному стані внаслідок тяжких хвороб, позивачка вправі претендувати на спадкування в порядку ч.2 ст. 1259 ЦК України поряд з цим ця обставина не є предметом спору і не підлягає судовому захисту поза межами позовних вимог ", як зайві.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 липня 2022 року.

Головуючий

Судді