Провадження № 2/463/355/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Львів

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Яворського С.Й.

за участю секретаря с/з Козак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львовів порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» про стягнення середнього заробітку, суд,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 23.10.2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку. Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період з 13.11.2020 року по 22.10.2021 року, який йому належить та всіх виплат, на які позивач має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством через невиконання судового рішення в сумі 40448,00 грн., підлягає перерахунку по день фактичного погашення боргу.

Позов мотивує тим, що з 1969 року працював в Державному авіапідприємстві «Львівські авіалінії» на посаді техніка з ТО ПС (АіРЕО) категорії «С», з якої його п`ять разів звільняли. Незаконність кожного свого звільнення оскаржував до суду, за результати розгляду яких було ухвалено відповідні судові рішення. Крім того, рішеннями Личаківського районного суду м.Львова від 01.12.2011 року, 11.06.2012 року та 09.10.2012 року стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та заборгованість по заробітній платі. Так як при звільненні позивачу не було виплачено всіх належних йому до виплати сум, то з урахуванням положень ст.117 КЗпП України 13.11.2020 року Львівський апеляційний суд по справі №463/3792/17 постановив стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 341 596,00 грн. Так як зазначені рішення набрали законної сили у встановленому законом порядку, відповідні виконавчі листи, видані на їх підставі, були подані позивачем у виконавчу службу, однак судові рішення на сьогоднішній день не виконані, заборгованість по заробітній платі не погашена, а відповідач виконати вказані судові рішення в добровільному порядку відмовляється.

Оскільки судові рішення про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки у розрахунку (постанова Львівського апеляційного суду від 13.11.2020 року) на сьогоднішній день не виконані, позивач в порядку вимог ст.117 КЗпП України просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки у розрахунку за період 13.11.2020 року по 22.10.2021 року в розмірі 37 130,00 грн. (158 грн. середньоденна зарплата*235 робочих днів), а також інфляційні втрати за період з 21.03.2012 року по даний час в розмірі 3318,00 грн.

А тому з метою захисту своїх порушених трудових прав позивач звернувся до суду з позовом, який просить задовольнити.

Позивач до судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, передбачених в позові, та просить такі задовольнити в повному обсязі. Крім того, в поданій заяві зазначив про те, що суми заборгованості по заробітній платні згідно рішень від 01.12.2011 року, 11.06.2012 року та 09.10.2012 року станом на 16.06.2022 року йому не виплачені.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До судового засідання скерував на адресу суду відзив на позов, згідно якого просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі з підстав їх необгрунтованості та безпідставності. Зокрема, в поданому відзиві зазначив про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 розраховується за період з 14.11.2020 (наступний день після дати винесення Постанови Львівського апеляційного суду від 13.11.2020 у справі №463/3792/17, якою стягнуто середній заробіток передбачений ст.117 КЗпП) до 22.10.2021 (день подання позовної заяви) та з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 158,00грн., а саме: 158,00грн. х 235 роб. днів = 37130,00грн. Однак, проти стягнення зазначеної суми сторона відповідача заперечує виходячи з принципу пропорційності і справедливості, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними із нею. На думку представника відповідача, даний спір повинен бути розглянутий через призму визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, які викладені у постанові від 27.04.2016 у справі за провадженням №6-113цс16.

Крім того, станом на час подання позовної заяви на користь позивача постановою Львівського апеляційного суду від 13.11.2020 року у справі №463/3792/17 уже стягнуто 341 596,00 грн. при наявній заборгованості із заробітної плати в розмірі. А відтак, на думку представника відповідача, розмір стягнутого середнього заробітку більше як в двадцять разів перевищує розмір заборгованості із зарплати, а в перерахунку на середньомісячний заробіток (158,00 грн.*21 день= 3318,00 грн.) відповідає приблизно більш як 100-місячному розміру середньої заробітної плати, що є несправедливим та непропорційним понесенням відповідальності перед позивачем. Тому, стягнення з Відповідача на користь Позивача у даній справі №463/11819/21 додатково середнього заробітку в розмірі 37 130 грн„ із врахуванням уже стягнутого середнього заробітку у справі №463/3792/17, на думку сторони відповідача, об`єктивно набуває рис карального характеру, що не відповідає принципам ані співмірності, ані справедливості, та є відповідно підставою для відмови в позові у зазначеній частині.

Покликаючись на позицію, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року справа №761/9584/15-ц, провадження №14-623 цс 18, та у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-301 гсі 8), згідно яких відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, не є заробітною платою, представник відповідача зазначив про наступне. Оскільки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є доходами, щодо яких може бути застосовано Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушеннями строків їх виплати», оскільки така виплата носить разовий характер, а норми зазначеного Закону застосовуються до грошових доходів О громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру. З огляду на зазначене вимоги Позивача щодо індексації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є необгрунтованими та незаконними, а тому підлягають відхиленню в повному розмірі.

З урахуванням зазначених обставин представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та безпідставності.

Ухвалою судді від 31.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Сторони у судове засідання не з`явились, тому фіксування судового процесу 16.06.2022 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.12.2011 року №2-4369/11 позов ОСОБА_1 задоволено частково, наказ №172/К від 04.07.2011 року державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», ОСОБА_1 поновлено на посаді техніка ТО ПС (АіРЕО) кат. С АТБ державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» з 4 липня 2011 року, стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.07.2011 року по 11.11.2011 року в розмірі 6832,18 грн. та 2000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11.06.2012 року №2/1312/1533/12 позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» заборгованість по заробітній платі на суму 16 841,11 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09.12.2012 року у справі №2/1312/650/2012 позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» заборгованість по заробітній платі з врахуванням індексації та компенсації за час вимушеного прогулу в розмірі 129 901 грн.

З метою виконання вказаних вище судових рішень на їх підставі Личаківським районним судом м. Львова видавались виконавчі листи, які залишились невиконаними. Факт невиконання вказаних судових рішень отримав своє відображення в Постанові Львівського апеляційного суду від 13.11.2020 у справі №463/3792/17.

У зв`язку із невиконанням вищезазначених судових рішень та не виплати позивачу всіх належних йому до виплати сум при звільненні, з урахуванням положень ст.117 КЗпП України 13.11.2020 року Львівський апеляційний суд по справі №463/3792/17 постановив стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 341 596,00 грн.

Вказане рішення суду апеляційної інстанції позивачем також було пред`явлено до примусового виконання у виконавчу службу, однак як встановлено із матеріалів справи, що не оспорюється стороною відповідача, ні попередні судові рішення, ні рішення Львівського апеляційного суду від 13.11.2020 року на даний час не виконані, заборгованість по заробітній платі та середньому заробітку за час затримки у розрахунку позивачу не виплачені.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (зі змінами).

Положеннями статей 47, 116 Кодексу законів про працю України передбачено обов`язок роботодавця в день звільнення працівника видати йому належно оформлену трудову книжку і виплатити всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиконання такого обов`язку для роботодавця наступають негативні наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП, відповідно до якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Відтак, для стягнення з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку визначальним є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11.06.2012 року встановлено, що станом на 21.03.2012 року позивача звільнено з посади та підтверджено наявність у ДАП «Львівські авіалінії» перед ним позивачем станом на день звільнення заборгованості по належних йому виплатах, в тому числі і заробітної плати.

Постановою Львівського апеляційного суду від 13.11.2020 року, яка набрала законної сили з моменту її проголошення 13.11.2020 року, вирішено стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 341 596,00 грн. починаючи з 21.03.2012 року до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції, тобто до 13.11.2020 року.

А відтак обраховування позивача розміру середнього заробітку за час затримки у розрахунку у даній справі, починаючи із 13.11.2020 року є вірним.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (в редакції від 07.08.2015), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата (абзац 3 пункту 2).

Пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд, розраховуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , враховуючи відповідні обставини зазначені у Постанові Львівського апеляційного суду від 13.11.2020 року, бере до уваги розмір середньоденної заробітної плати, зазначений позивачем в розмірі 158.00 грн. на день, і враховуючи те, що цей розмір середньоденного заробітку відповідачем не спростований.

Зважаючи на вищенаведене, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з ДАП «Львівські авіалінії» на користь позивача, починаючи з 13.11.2020 року по 22.10.2021 року становить в розмірі 37 130,00 грн. (158 грн. середньоденна зарплата х 235 робочих днів).

Щодо застосування зазначеного стороною відповідача у відзиві на позов принципу пропорційності та співмірності, то суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

З огляду на те, що на час ухвалення судом судового рішення у даній справі ДАП «Львівські авіалінії» не виплатили ОСОБА_1 належні йому на день звільнення суми, неодноразові звернення ОСОБА_1 до суду із заявами про виплату належних сум та ухвалення судами рішень про стягнення належних ОСОБА_1 сум, невиконання протягом тривалого часу виконавчих листів, виданих на виконання судових рішень, суд не вбачає підстав для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 .

У зв`язку із цим суд приходить до висновку про те, що з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.11.2020 року по 22.10.2021 року саме в розмірі 37 130,00 грн.

Що стосується вимоги про стягнення суми індексації, нарахованої на суму середнього заробітку за час затримки у розрахунку за період з 13.11.2020 року по 22.10.2021 року в розмірі 3318,00 грн., то суд вважає, що вказана вимога не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу. Відшкодування, яке виплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, не відповідає цим ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану працівником роботу, а за затримку розрахунку при звільненні. Тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи із середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року справа №761/9584/15-ц, провадження №14-623 цс18).

У постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-301гс18) Верховний Суд, погодившись з висновком Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі №226/168/15-ц (провадження №6-1121цс16), ще раз підтвердив відмінність вимог про стягнення заробітної плати та вимог про стягнення з роботодавця відшкодування, виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною оплатою, так як є видом відповідальності та має разовий характер, а відтак не є тими грошовими коштами, які підлягають індексації в порядку ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як позов задоволено на 91,8% (37 130,00 грн. від 40448,00 грн.), а позивач при зверненні до суду із позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі ст.8 Закону України «Про судовий збір», то такий у відповідності до частки задоволених позовних вимог в розмірі 833,50 грн. (91,8% від 908,00 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355ЦПК України, ст.ст.117 КЗпП України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» про стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 37 130,00 грн. (тридцять сім тисяч сто тридцять гривень нуль копійок) середнього заробітку.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь держави 833,50 грн. (вісімсот тридцять три гривні п`ятдесят копійок) судового збору, від сплати якого за подання позову був звільнений позивач.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Державне авіапідприємство «Львівські авіалінії», , місцезнаходження: 79040, м.Львів, Аеропорт ЦА;

Повне судове рішення складено та підписано 27 червня 2022 року.

Суддя: С.Й. Яворський