Справа № 138/1507/22
Провадження №:2-з/138/13/22
У Х В А Л А

Іменем України

14 липня 2022 року м. Могилів-Подільський

Суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Холодова Т.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, ціна позову 120000,00 грн.

Разом з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем.

Заява мотивована тим, що постановою Верховного Суду від 18.05.2022 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . Однак враховуючи, що вказане майно було знищено відповідачем позивач звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди. При цьому, на думку позивача відповідач на даний час активно займається підготовкою документів для відчуження всього належного їй на праві власності нерухомого майна, оскільки після винесення постанови Верховного Суду від 18.05.2022, їй стало зрозуміло, що позивач звертатиметься з позовом про стягнення завданої шкоди. А тому вказані дії відповідача, на думку ОСОБА_1 , спрямовані на унеможливлення виконання рішення суду у випадку його задоволення. За таких підстав позивач звернувся з даною заявою, оскільки вказаний спосіб забезпечення спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, а також матеріали цивільної справи, що стосуються даної заяви, вважаю, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Також відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Разом з тим, позивач, заявляючи вказаний захід забезпечення позову, а саме накладення арешту на все належне відповідачу нерухоме майно, зазначає про відсутність в нього будь-яких доказів на підтвердження майнового стану відповідача. При цьому позивач стверджує, що не має можливості надати суду таку інформацію, оскільки на час воєнного стану закритий доступ до реєстрів речових прав на нерухоме майно.

Суд критично ставиться до таких доводів позивача, оскільки позивачем не додано доказів на підтвердження неможливості отримання ним вказаної інформації, враховуючи, що чинним законодавством України на даний час не передбачено обмеження доступу до реєстрів речових прав на нерухоме майно.

Вказані обставини не дають суду можливості визначити співмірність зазначеного позивачем способу забезпечення позову із заявленими ним вимогами, враховуючи що предметом спору є стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 120000,00 грн., а докази на підтвердження наявності та можливої вартості належного відповідачу нерухомого майна відсутні.

Крім того, не надано суду і доказів відсутності у відповідача будь-яких інших доходів, доказів неможливості чи ускладнення виконання судового рішення з стягнення грошових коштів у даній справі в разі задоволення позову, а також, зокрема, не доведено обґрунтованості накладення арешту на все нерухоме майно відповідача.

Суд також зазначає, що сама по собі наявність у відповідача речових прав на майно не може свідчити про наявність достатніх правових підстав для забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все майно, оскільки вказаний захід забезпечення позову виключає можливість здійснення таким власником, зокрема, правомочностей щодо володіння та користування своєю власністю, що є крайньою мірою судового примусу і може застосовуватись у виняткових випадках, наявність яких заявником доведено не було.

Враховуючи те, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності у відповідача на праві власності нерухомого майна, а також доказів щодо можливої вартості такого майна, то це не дає можливості визначити співмірність вказаного заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не наведено достатніх правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає

За викладених підстав та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258-261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.Ю. Холодова