Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №295/13522/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29 вересня 2021 року, яке постановлене під головуванням судді Воробйової Т.А. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило станом на 14 липня 2020 року стягнути з відповідача заборгованість у сумі 42 710,82 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 9 644,12 грн; заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України в сумі 3 466,56, пені в сумі 29 600,14 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до банку та підписав заяву від 11 серпня 2014 року №б/н. Відповідач при підписанні заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання відповідачу відкритий кредитний рахунок та був встановлений початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2 400 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених позичальником коштів на погашення заборгованості станом на 14 липня 2020 року утворилася вищевказана заборгованість.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 29 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що відповідач, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду, але суд першої інстанції на такий доказ уваги не звернув. Відповідач користувався коштами, погашав заборгованість, отже, приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, погоджувався з розміром боргу, у тому числі з нарахованими процентами та неустойкою. У виписці про рух коштів чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, але використані кредитні кошти банку не повернув. Виписка по рахунку є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів. За період із 01 червня 2015 року по 14 липня 2020 року відповідач використав загалом 15 747,74 грн, а на погашення ним було внесено лише 13 490,61 грн, а тому висновок суду про відсутність боргу є помилковим. На переконання банку, відповідачем не доведено відсутність заборгованості, а тому АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення фактично отриманих кредитних коштів та процентів відповідно до ст.625 ЦК України. Крім того, банк звернувся до суду в межах строку загальної позовної давності, враховуючи, що строк картки з урахуванням її перевипуску до березня 2020 року. Відповідно відлік строку загальної позовної давності розпочався у квітні 2020 року, але перерваний банком пред`явленням позову до відповідача в листопаді 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Хільчевський С.О. просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що по-перше, витяги з Тарифів та Умов і Правил не можуть розцінюватися як стандартна форма, встановлена до укладення із відповідачем кредитного договору. По-друге, виписка по рахунку та розрахунок заборгованості не є належними доказами, оскільки не містять відомостей про посаду та особистого підпису, що давало б змогу ідентифікувати особу, яка сформувала ці документи. По-третє, позивач безпідставно здійснював нарахування процентів та пені на виконання умов кредитного договору. Позивач необґрунтовано включив до тіла кредиту проценти, погашені за рахунок кредиту, що призвело до збільшення заборгованості за тілом кредиту до 9 644,12 грн за максимального кредитного ліміту 2 400 грн.

У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, - рішення суду першої інстанції просить скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Хільчевський С.О. у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача спрямував до суду заяву з проханням провести судове засідання без особистої участі сторони відповідача. У заяві одночасно повідомляється про причину неявки участь у інших судових засіданнях у двох справах, що розглядаються Радомишльським районним судом. Водночас наголошено, що сторона відповідача заперечує в повному обсязі щодо задоволення апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу. За загальним правилом участь у суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, а за положеннями частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 11 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.29). У заяві зазначено, що відповідач згодний із тим, що ця заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згідний з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згідний отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту банку, зобов`язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також систематично ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Із довідки банку слідує, що ОСОБА_1 банком надавалися наступні кредитні картки: 03 березня 2015 року № НОМЕР_1 із терміном дії до липня 2017 року; 07 жовтня 2016 року № НОМЕР_2 із терміном дії до березня 2020 року (а.с.28).

Також у матеріалах справи міститься довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , у якій відображено зміну кредитного ліміта у період із 03 березня 2015 року по 14 серпня 2018 року. Так, 03 березня 2015 року кредитний ліміт був установлений у розмірі 900 грн; 03 березня 2015 року кредитний ліміт зменшений до 0 грн; 31 січня 2017 року кредитний ліміт збільшений до 2 400 грн, а 14 серпня 2018 року кредитний ліміт зменшений до 0 грн (а.с.27).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 14 липня 2020 року становить 42 710,82 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 9 644,12 грн; заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України в сумі 3 466,56, пені в сумі 29 600,14 грн (а.с.11-21).

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

До анкети-заяви банк додав витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold», а також копію Умов і Правил надання банківських послуг, ознайомлення із якими підписом відповідача не підтверджено (а.с.30-57).

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та Умови і Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, зміну процентної ставки, відповідальності за неналежне виконання умов договору саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Умови і Правила у редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентної ставки за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання умов договору витяг з Тарифів та Умови і Правила не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо процентної ставки та відповідальності за неналежне виконання умов договору не дає підстав розцінювати умови, прописані у витязі з Тарифів та Умовах і Правилах, як невід`ємну складову частину змісту договору, а тому суд першої інстанції правильно не вважав надані позивачем документи складовою частиною кредитного договору, оскільки в анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Умови і Правила надання банківських послуг, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Із виписки за договором №б/н за період із 03 березня 2015 року по 01 березня 2020 року по рахунку ОСОБА_1 прослідковується, що за наданими відповідачу кредитними картками здійснювалися грошові операції та банком проводилося списання процентів за користування кредитним лімітом за ставками 2,5%,2,9%,3,6% на місяць, а також банк нараховував та списував пеню за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн (а.с.22-26).

Отже, оскільки доведення факту укладення договору і наявності заборгованості є обов`язком позивача, тому колегія суддів вважає, що банком не доведено обов`язку сплати відповідачем процентів за базовими ставками в місяць та пені за несвоєчасне погашення кредиту, оскільки їх розмір та умови нарахування і стягнення сторонами не погоджувалися.

За таких обставин, не доведена сума 9 644,12 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, приймаючи до уваги, що між сторонами не були погоджені базові процентні ставки за користування кредитом та пеня, а також овердрафт (поновлювальна форма кредитування, яка дозволяє клієнту банка використовувати кошти, перевищуючи ліміт), а тому дії банка щодо погашення неузгоджених процентів та неустойки за рахунок здійснених відповідачем платежів або овердрафту і не віднесення коштів на погашення виключно тіла кредиту, не можна вважати правомірними, а суму простроченого тіла доведеною.

Згідно з частинами першою-третьою ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову в стягненні простроченого тіла кредиту в сумі 9 644,12 грн та пені в сумі 29 600,14 грн за недоведеністю є правильним.

Також банком нараховані проценти в сумі 3 466,56 грн у порядку частини другої ст.625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначено вище, банком не доведено порушення відповідачем грошового зобов`язання, а також банком нараховані проценти у сумі 3 466,56 грн до березня 2020 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, виготовленим самим банком, тоді як термін дії картки №232000 - березень 2020 року, а права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, після березня місяця 2020 року. За таких обставин, відмова суду першої інстанції у стягненні процентів, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України, за недоведеністю ґрунтується на положеннях чинного законодавства та висновках Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12.

Представником відповідача заявлено про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності (а.с.91). Відповідно до частини четвертої ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом із тим, недоведеність позову є самостійною підставою для відмови у його задоволенні. Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову за недоведеністю.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та додаткового правового обґрунтування, з огляду на вищевикладене, не потребують.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частина шоста ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: