Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4855/21
Номер провадження2/711/526/22
РІШЕННЯ
04 липня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
Головуючого судді: Казидуб О. Г.
при секретарі: Зайцевій О.І.
представника відповідача: Гончар С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором-,
Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № CSIPG00000217.
Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж)_ для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також, інші витрати згідно кредитного договору.
Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
Вказують, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також, іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № CSIPG00000217. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також, ст.ст. 509,526, 1954 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.
11.03.2014 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про стягнення заборгованості з відповідача.
28.03.2014 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з уточненою заявою про стягнення заборгованості з відповідача.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2014 року було задоволено стягнути заборгованість в розмірі 47509,64 дол. США нараховану станом на 24.02.2014 року.

Зазаначають, що винесення рішення Придніпровським районним судом м. Черкаси від 28.04.2014 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки, договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Оскільки, з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору по дату поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2014 року, тобто, за період з 25.03.2011 року по 24.02.2014 року, тобто, за період після пождання позовної заяви від 28.04.2014 року, з 29.04.2014 року по 16.07.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 11063, 63 дол. США, яка складається: 11063,63 доларів США 3% річних від простроченої суми.

Просять стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк» заборгованість у розмірі 11063,63 дол. США, що за курсом 27,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.07.2021 року складає 301926,46 грн. за кредитним договором № CSIPG00000217 від 25.09.2007 року, яка складається з 3% річних від простроченої суми та стягнути судові витрати з відповідача.

21 вересня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовом категорично не погоджується та не визнає його в повному обсязі, вважаючи позовні вимоги надуманими та безпідставними.

10 листопада 2021 року через канцелярію суду представник АТ КБ «Приватбанк» надав відповідь на відзив.

10 листопада 2021 року через канцелярію суду представник АТ КБ «Приватбанк» надав уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 413234,78 доларів США, що за курсом 27,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.07.2021 року складає 11277177,15 грн. за кредитним договором № CSIPG00000217 від 25.09.2007 року, яка складається з наступного: 51103,83 дол. США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 86373,83 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 15108,00 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 260649,12 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та стягнути з відповідача судові витрати.

25 травня 2022 року через електронну адресу суду представник АТ КБ «Приватбанк» надав знову уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк»: заборгованість за період з 25.02.2014 по 16.07.2021 року у розмірі 273317,01 дол. США, що за курсом 27,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.07.2021 року складає 7458821,20 грн. за кредитним договором № CSIPG00000217 від 25.09.2007 року, яка складається з наступного: 54635,48 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 25.02.2014 по 16.07.2021 року; 8971,20 дол. США- заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 25.02.2014 по 16.07.2021 року; 209710,33 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 25.02.2014 по 16.07.2021 року та стягнути з відповідача судові витрати.

31 травня 2022 року відповідач ОСОБА_1 через канцелярію суду надав відзив на уточнену позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», в якій просив уточнену позовну заяву повернути.

07 червня 2022 року через канцелярію суду представник АТ КБ «Приватбанк» надав знову уточнену позовну заяву аналогічного змісту.

04 липня 2022 року ухвалою суду уточнену позовну заяву від 25 травня 2022 року, яка надійшла електронною поштою та позовну заяву від 07 червня 2022 року, яка надійшла поштоюповернуто позивачу.

В судове засідання представник позивача, не з`явився. Разом з позовною заявою позивачем подано письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника, в якому він одночасно вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.

Представник відповідача адвокат Гончар С.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. З підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Гончар С.М., дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ст.. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що 25.09.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CSIPG00000217.

Відповідно до умов кредитного договору № CSIPG00000217 (пункт 7.1.), банк зобов`язався надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 25 вересня 2007 року по 25 вересня 2027 року, включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 61200 дол. США на наступні цілі: 50400 дол. США на споживчі потреби, а також, у розмірі 10800 дол. США на сплату майбутніх страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 1,00% в момент надання кредиту щомісячної комісії у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору.

Тобто, кінцевий термін погашення кредиту 25 вересня 2027 року та час повного погашення кредиту ще не настав.

Як зазначено в постанові від 28 березня 2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до п.п. 29-35 даної постанови, з огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього.

Також, у вказаній справі Верховний Суд вказав на те, що погодивши сплату кредиту та відсотків щомісячними платежами, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з ч. 2 цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

А тому, сума щомісячного платежу за кредитним договором є самостійним зобов`язанням у визначених договором (графіком погашення кредиту) часових межах.

До настання строку повного повернення кредиту, погашення усіх нарахованих відсотків (а таким є закінчення строку дії договору або звернення із вимогою в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України), банк має право нараховувати виключно ті відсотки, які визначені договором, тобто відсотки за користування кредитом.

Тоді як відсотки, визначені ст. 625 ЦК України (3% річних) мають іншу правову природу це відсотки за користування чужими грошовими коштами внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17 викладено наступні правові висновки: «Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні ».

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, «оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Отже, на думку суду, одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України виключається, оскільки користування чужими коштами може бути або правомірним (в межах строк повернення позики), або неправомірним (після закінчення терміну, до якого позика мала бути повернута у повному обсязі).

На думку суду, пред`являти вимогу про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» зможе лише після 27.09.2027 року.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 207, 526, 530, 543, 554, 599, 611, 626, 628, 638, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 80, 81, 82, 89, 95, 141, 264-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити .

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 12 липня 2022 року

Головуючий: О. Г. Казидуб