Справа № 607/4051/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2022 р. Зборівський районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді Чорної В.Г. при секретарі Грицай О. П., за участю представника позивача Вітів Віталія Антоновича , розглянувши в режимі відеоконференції поза приміщенням суду, а саме через систему «Easycon» з використанням власних технічних засобів адвоката Вітів Віталія Антоновича (е-mail ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у відкритому судовому засіданні в м. Зборові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 15592, 16 гривень, що складається з 13 000 гривень боргу за договором позики, 546,88 гривень - 3% річних за прострочення грошового зобов`язання та 2045,28 гривень інфляційних втрат. На обґрунтування позову посилається на те, що 22.10.2020 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір позики грошової суми в розмірі 13 000 гривень, які ОСОБА_3 зобов`язалася повернути до 28.10.2020 року. На підтвердження отриманих коштів та зобов`язання повернути у встановлений строк ОСОБА_3 написала розписку. Станом на 23.03.2022 року ОСОБА_3 не повернула борг, тому позивач ОСОБА_2 направив на адресу відповідача ОСОБА_3 письмову вимогу про повернення коштів, у якій зазначено про необхідність повернути грошові кошти в 10 денний строк. Письмова вимога отримана але станом на сьогоднішній день ОСОБА_3 не повернула суму позики. Вважає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційне збільшення: 13 000,00 х 1.12448543 - 13 000,00 = 2 045,28 грн; 3% річних від 13 000 стновить 546,88 грн. Таким чином, загальна заборгованість становить 13 000,00 (сума боргу) + 2 045,28 (інфляційне збільшення) + 546,88 (3 % річих згіно 625 ЦК України) = 15 592,16 грн. Представник позивача в суді позов підтримав з підстав зазначених у позові та просив позовні вимоги задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча своєчасно повідомлена про час і місце судового розгляду, заперечень на позов не подала, про причини неявки суд не повідомила, а, відтак, за зазначених обставин, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини:

22.10.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошової суми в розмірі 13 000 гривень, які ОСОБА_3 зобов`язалася повернути до 28.10.2020 року.

22.10.2020 року позичальником, яким є ОСОБА_3 отримано від ОСОБА_2 позику кошти в сумі 13000,00 гривень. На підтвердження отриманих коштів та зобов`язання повернути у встановлений строк ОСОБА_3 надала розписку.

Вказану суму грошових коштів позичальник зобов`язався повернути позивачу до 28.10.2020 року. Обов`язку щодо повернення суми грошових коштів в розмірі 13000,00 гривень відповідачаем до 28.10.2020 р. не виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Аналіз змісту ст. 509 ЦК України та ст. 11 ЦК України вказує на те, що зобов`язання можуть виникати на підставі договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч. 2 ст. 1047 ЦК України вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Аналіз вказаної правової норми вказує на те, що позивач є кредитором у правовідношенні, в якому позичальник зобов`язаний повернути йому суму грошових коштів у розмірі 13000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові.

Факт наявності у позикодавця розписки від 20.10.2020 р., складеної власноручно позичальником, однозначно вказує на невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення отриманих в позику грошових коштів в сумі 13000,00 грн.

Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду, приймаючи постанову від 16.01.2019 р. у справі № 464/3790/16-ц, склала правовий висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Висновок Верховного Суду про застосування норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України до подібних правовідносин, висловлений в постанові від 16.01.2019 р. у справі № 464/3790/16-ц підлягає до врахування згідно правил ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України

За таких обставин доведено факт укладення між позичальником та позикодавцем договору позики, за яким відповідач повинен повернути суму коштів до 28.10.2020 року.

Аналіз змісту ст. 510 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що позичальник є боржником у зобов`язанні щодо повернення суми коштів, переданої йому на виконання договору позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч. 5 ст. 254 ЦК України встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідач повинна була виконати взяте на себе зобов`язання не пізніше 28.10.2020 року. Станом на 23.03.2022 року ОСОБА_3 борг не повернуто.

Незважаючи на закінчення строку виконання зобов`язань, позичальником не здійснено повернення позикодавцю жодних коштів, отриманих в позику, у зв`язку з чим, з метою захисту порушеного права позивача, я змушений від його імені звернутися з цим позовом до суду в порядку, визначеному ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Неповернення позивачу суми коштів у розмірі 13000,00 грн. свідчить про допущення позичальником порушення зобов`язання, яким, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне збільшення: 13000,00 ? 1.12448543- 13000,00=2045,28грн. 3% річних від 13000 становить 546,88 грн. У зв`язку з цим, станом на 23 травня 2022 року відповідач повинна додатково сплатити на користь позивача: суму інфляційних втрат у розмірі 2045,28 грн та 3 % річних у розмірі 546,88 грн.

Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості.

Всупереч вищенаведеному, відповідачем не подано жодного доказу на спростування розрахунку, поданого позивачем, та неналежного виконання зобов`язань за договором.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності та з огляду на те, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем не виконані, заборгованість за цим договором не погашена, тому суд доходить переконання про порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту, у зв`язку з чим позов слід задовольнити повністю.

Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесенні ним документально підтвердженні судові витрати по справі, зокрема, суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4,12,13,81,223,263,265,352,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , зареєстрована адреса місця проживання: Тернопільська область, Тернопільський район, с.Чернихів, адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користьОСОБА_2 зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму коштів у розмірі 15109,63 грн (п`ятнадцять тисяч сто дев`ять гривень 63 копійки), з яких: 13 000,00 грн (тринадцять тисяч гривень ) - сума заборгованості за договором позики; 546,88 грн (п`ятсот сорок шість гривень 88 копійок) - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання; 2045,28 грн (дві тисячі сорок п`ять гривень 28 копійок) - сума інфляційного збільшення за прострочення виконання зобов`язання та судові витрати: 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) - сума сплаченого судового збору та 4000 грн (чотири тисячі гривень) - витрати на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Повний текст рішення складено 01 липня 2022 року.

Суддя Зборівського

районного суду Чорна В. Г.