Провадження № 2/761/3515/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 квітня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

в с т а н о в и в:

17 серпня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 4 939,91 грн..

Вимоги обгрунтовані тим, що 18.12.2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «МАН», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 отримав механічні ушкодження.

Як зазначає позивач, постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 19.03.2021 року відповідача визнано винним в порушенні ПДР України внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 .

Згідно ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 становить 11 147,71 грн.

Цивільна відповідальність власника автомобіля «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО», яка сплатила страхове відшкодування в сумі 4 939,91 грн.

На підставі положень ч.38.1.1 п (а) ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ СК «ВУСО» має право регресної вимоги до особи винуватої в ДТП, оскільки він залишив місце пригоди.

05.07.2021 року між ПрАТ СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір №05/07/2021 про відступлення права вимоги за яким до позивача перейшло право вимоги до відповідача.

В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився. хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Позивач у заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд на підставі положень статті 223 та 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи у відсутність сторін.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 18.12.2020 року в м.Дніпро відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ГАЗ», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «МАН», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 19.03.2021 року (справа №761/6592/21) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, однак провадження по справі закрите у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Як зазначено в постанові суду, ОСОБА_2 18 грудня 2020 року о 17:00 год. в м. Дніпро на вул. Березинській,58/2, керуючи автомобілем «МАН», номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «ГАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, тим самим ОСОБА_2 порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Як вбачається з постанови, ОСОБА_2 свою вину в порушенні ПДР України визнав про що подав заяву.

Крім того, постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 19.03.2021 року (справа №761/6592/21) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, однак провадження по справі закрите у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Як зазначено в постанові суду, ОСОБА_2 18 грудня 2020 року о 17:00 год. в м. Дніпро на вул. Березинській,58/2, керуючи автомобілем «МАН», номерний знак НОМЕР_1 став учасником ДТП з автомобілем «ГАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , місце ДТП залишив, тим самим ОСОБА_2 порушив пункт 2.10а Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП.

Як вбачається з постанови, ОСОБА_2 свою вину в порушенні ПДР України визнав про що подав заяву.

Постанови набрали законної сили.

Цивільна відповідальність власника автомобіля «МАН», державний номер НОМЕР_1 - ТОВ «Темпус» на день дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена ПрАТ «СК «ВУСО» згідно з полісом №201269798 за умовами якого визначено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн.

26.12.2020 року ОСОБА_4 - власник автомобіля «ГАЗ», номерний знак НОМЕР_2 повідомила страхову компанію про настання події, що має ознаки страхового випадку та подав заяву про відшкодування збитку, заподіяного внаслідок ДТП.

На підставі страхового акту від 05.04.2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату ОСОБА_4 страхового відшкодування в розмірі 4 939,91 грн., що підтверджується платіжним дорученням №12471 від 05.04.2021 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, цивільна відповідальність власника автомобіля «ГАЗ», номерний знак НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована ТДВ СК «Кредо».

05.07.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 був укладений Договір №05/07/2021 про відступлення права вимоги за умовами якого до ФОП ОСОБА_1 перейшло право вимоги за Договором №201269798 (страхувальник - ТОВ «Темпус») до боржника ОСОБА_2 на суму 4 939,91 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив на підставі положень статей 1166, 1187 ЦК України та положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стягнути матеріальну шкоду в порядку регресу з відповідача.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1 - 3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В той же час, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із статтею 1 зазначеного Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

За положеннями статті 3 зазначеного Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Велика палата Верховного суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15 дійшла до висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі N 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

За приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає право страховику після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема у випадку якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач після дорожньо-транспортної пригоди залишив місце пригоди, до позивача перейшло право вимоги, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу фактично понесені страховою компанією витрати в сумі 4 939,91 грн.

Крім того, з відповідача на користь позивача на підставі положень статті 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Крім того у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ФОП ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію Договору № 1818 від 25.05.2021 року про надання правничої допомоги, копію додаткової угоди № 2 (Акт приймання-передачі правничої допомоги) до договору № 1818 від 25.05.2021 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 06.08.2021 року.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторі в, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Надаючи оцінку наведеному в додатковій угоді № 2 (Акт приймання-передачі правничої допомоги) до договору № 1818 від 25.05.2021 року, де викладено об`єм виконаних адвокатом робіт та витрачений ним на це час, варто зазначити, що в судове засідання представник позивача не з`явився, як і не вказано які заяви чи клопотання були подані до суду, тому суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1 261,20 грн. за представництво інтересів позивача у Шевченківському районному суді м. Києві та 420,40 грн. за підготовку заяв, клопотання до Шевченківського районного суду м.Києва (п. 2 додаткової угоди № 2 від 06.08.2021 року).

Враховуючи викладене та відсутність підтвердження надання послуг, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 , а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача на користь позивача 6 516,20 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. ст. 3-5,7-13,17, 43, 49,76-81,141, 258,262,264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, серія та номер паспорта не відомі, адреса: АДРЕСА_2 ) - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 4 939 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень 91 копійку, 908,00 грн. судового збору та 6 516,20 грн. витрат на правову допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула