Справа № 133/117/21
Провадження № 22-ц/801/1023/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 рокуСправа № 133/117/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у при-міщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Власенка Артема Олександровича на рішення Козятинсь-кого міськрайонного суду Вінницької області від 11 квітня 2022 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Козятині Вінницької області за головування судді Куче-рук І. М., повний текст якого складений 18 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПриватБанк» звернулося у Козятинський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. 29 грудня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківсь-ких послуг, через що підписав анкету-заяву № б/н, підтвердивши свою згоду на те, що ця підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківсь-ких послуг, Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Викладені обставини підтверджуються підписом відповіда-ча в анкеті-заяві, в котрій, зокрема, викладене прохання відповідача про надан-ня йому послуг завдяки отриманню ним платіжної кредитної картки «Універ-сальна». При укладенні правочину сторони керувалися частиною першою стат-ті 634 ЦК України, згідно з якою укладений правочин є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Такий договір укладається лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме Умови та пра-вила надання банківських послуг і Тарифи, які згідно заяви отримані відпові-дачем у письмовій формі. У день укладення договору 29 грудня 2010 року ОСОБА_2 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредит-ки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», де підтвердив, що ознайо-мився з фінансовими умовами надання цієї кредитки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. На підставі укладеного дого-вору ОСОБА_1 відкритий картковий рахунок з початковим кредитним лімі-том у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуго-вування картрахунку, що додана до позовної заяви. Ліміт надалі збільшився, на що відповідач дав свою згоду з прийняття будь-якого розміру кредитного лімі-ту та його зміни за рішенням та ініціативою банку, йому надана у користування відповідна кредитна картка.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, ОСОБА_1 надана можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах у межах встановленого кредитного ліміту, якою він успішно користувався на свій розсуд. Разом з тим, відповідач зобов-язався повертати позичальнику витрачену частину кредитного ліміту відповід-но до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Однак у пору-шення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним до-говором належним чином не виконує повністю, у зв`язку з чим банк вправі ви-магати повернення усієї суми кредиту. Станом на 31 жовтня 2020 відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 19626,50 гривень, яка складається з: 3891,19 гривні - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 15735,31 гри-вень - заборгованість за простроченими відсотками. За таких обставин АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором від 29 грудня 2010 року № б/н у розмірі 19626,50 гри-вень, а також судові витрати у справі.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 квітня 2022 року позов задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_1 на ко-ристь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором про надання банківських послуг від 29 грудня 2010 року № б/н у розмірі 3891,19 гривні, а також 416,75 гривень судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 11 квітня 2022 ро-ку, представник АТ КБ «ПриватБанк» Власенко А. О. оскаржує його у частині відмовлених позовних вимог про стягнення процентів, просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позов-них вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Скаржник вважає в оскаржуваній частині рішення суду ухваленим без повного, всебічного, об`єктивного дослідження усіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Виклавши у скарзі обставини укладення між сторонами у справі кредитного договору, скаржник зазначає, що, підписавши анкету-заяву, ОСОБА_1 уклав з банком договір в порядку статті 634 ЦК України шляхом приєднання його до запропонованого позивачем договору. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості у відповідача. Крім того, останнім при укладенні договору особисто підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», де, зокрема, визначена відсоткова ставка за користування кредитом, що свідчить про досягнення сторонами правочину згоди з усіх істотних умов договору. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за кредитом. Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, завдає шкоду усім споживачам банківських послуг, самому банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Крім зазначеного банк стверджує, що суд дав неправильну оцінку зібраним доказам, тому дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні відсотків, не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 погодив умови кредитного договору від 29 грудня 2010 року, зокрема, щодо процентної ставки, щомісячних платежів та строку їх внесення, оскільки підписав довідку про умови креди-тування. Заперечень щодо підпису вказаного документа відповідач не надав. Довідка про умови кредитування є невід`ємною складовою кредитного догово-ру з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Визначеним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 16 травня 2022 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Згідно з нормою частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скар-ги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстан-ції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши у відповідності до частини першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній доказа-ми, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній доводи сторін, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судо-вого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не повністю відпо-відає цим вимогам. У частині відмови у задоволенні повністю позовної вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими простроченими відсотками рі-шення суду є помилковим, таким, що суперечить фактичним обставинам спра-ви, не ураховує усіх норм матеріального права, які регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини тому у цій частині воно підлягає скасу-ванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Як наслідок, підлягає скасуванню оскаржуване рішення також в частині розподілу судових витрат з ухваленням нового рішення і в цій частині.

Рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту в апеляцій-ному порядку не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України не перевіряється.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце об-ставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирі-шення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін ви-пливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає засто-суванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтею 5 цього Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інте-реси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 3 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України визначене право кожної особи на звернення в порядку, встановленому законом, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інте-ресів. Аналогічні роз`яснення з посиланням на статті 55, 124 Конституції Украї-ни викладені у частині другій постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Дії учасників ци-вільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та ха-рактеризуватися чесністю, відкритістю, повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 наголошувалося, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефек-тивне поновлення у правах.

Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довес-ти ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запере-чень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припу-щеннях.

Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності, достатності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пере-віряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах дово-дів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками спра-ви, що 29 грудня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднан-ня до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно інфор-мації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердив, що погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських по-слуг. В анкеті-заяві окремо викладене прохання відповідача надати йому послу-ги завдяки платіжній картці кредитка «Універсальна». Згідно укладеного дого-вору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який надалі змінювався на підставі умов укладеного правочину.

Позивачем до позовної заяви також надана підписана ОСОБА_1 довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», згідно з якою ОСОБА_1 встановлений пільговий період кредитування, базова процентна ставка на місяць у розмірі 3 %, про-центна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування в розмірі 4,5 %, передбачені щомісячні платежі у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень і не більше залишку заборгованості, зі строком внесення до 25 числа місяця, наступного за звітним.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 29 грудня 2010 року № б/н, укладеним між банком та ОСОБА_1 , убачається, що станом на 31 жовтня 2020 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 19626,50 гривень, яка складається з: 3891,19 гривні - заборгованість за простро-ченим тілом кредиту, 15735,31 гривень - заборгованість за простроченими відсотками.

Частково задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк», стягуючи з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість лише за тілом кредиту у сумі 3891,19 гривні, суд першої інстанції, керуючись нормами статей 207, 526, 549, 551, 625, 626, 628, 633, 634, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, виходив з того, що позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги у цій частині, а також розмір і поря-док нарахування заборгованості, крім розрахунку кредитної заборгованості, по-силається на довідку про видані картки, про зміну умов кредитування та обслу-говування картрахунку, виписку по рахунку. Також банк посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, якими у тому числі визна-чені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта ( позичальника ) і банку, відповідальність сторін за несвоє-часне погашення кредиту та/або процентів, порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. Однак, суд вважав, що анкета-заява пози-чальника не містить домовленості сторін про сплату прострочених відсотків за користування кредитом; матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифів розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «При-ватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів узагалі містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами саме у зазначених у цих документах, доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Відповідно суд вважав необ-хідним відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача забор-гованості за простроченими відсотками. У свою чергу на виконання вимог час-тини другої статті 530 ЦК України, зважаючи, що фактично отримані та вико-ристані ОСОБА_1 кошти добровільно банку не повернуті, суд задовольнив позов в частині стягнення з боржника на користь кредитодавця заборгованості за тілом кредиту.

Однак з висновками суду першої інстанції у частині відмови повністю у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за простроченими відсот-ками погодитися не можна.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспо-рювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафік-сований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обміня-лися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відпо-відно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послу-ги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публіч-ного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструк-ції договору приєднання його умови розроблює підприємець ( у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк» ). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відо-ма, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного до-говору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент ( споживач послуг банку ) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умо-вами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, що-до яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процен-тів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку Укра-їни. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються що-місяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що вста-новлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, вста-новлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та спла-тити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредит-ним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( стаття 1055 ЦК України ).

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх спла-ти за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, нада-ного забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У цій цивільній справі банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованих коштів по тілу кредиту ( сума, яку фак-тично отримав у борг позичальник ), стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгова-ності, позивач посилався на витяги з Умов та правил надання батьківських послуг у ПриватБанку та Тарифів банку як невід`ємні частини спірного дого-вору, а також позов у цій частині обґрунтований довідкою про умови кредиту-вання з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», яка підписана безпосередньо ОСОБА_1 з підтвердженням ним особисто про ознайомлення з фінансовими умовами надання кредитки і прикладами роз-рахунку суми за використання кредитних коштів.

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні догово-ру, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, ви-мог розумності та справедливості. Апеляційний суд звертає увагу, що відпо-відач вступив у правовідносини з позивачем у 2010 році, тоді ж підписав довід-ку про умови кредитування, зокрема, щодо сплати відсотків на користь креди-тодавця за користування кредитними коштами.

Так банк просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 15735,31 гри-вень заборгованості за простроченими відсотками. Зазначена сума заборгова-ності згідно з розрахунком позивача розрахована, виходячи із 72% річних. Але, оскільки такий розмір відсотків не передбачений умовами кредитування, а з довідки про такі умови убачається погоджена відсоткова ставка у 3% на місяць або 36% річних, то суму заборгованості по прострочених відсотках належить перерахувати наступним чином: 15735,31:72%х36%=7867,66 гривень. Саме вка-зана сума відсотків підлягає стягненню з боржника на користь позивача. Таке рішення апеляційного суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц ( провадження № 61-47353св18 ), від 01 вересня 2020 року у справі № 293/599/19-ц ( провадження № 61-6796св20), від 24 листопада 2020 року у справі № 534/1072/18-ц ( провадження № 61-12253св20 ).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів на спростування розра-хунку заборгованості по прострочених процентах.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконан-ня сторонами. Якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо зміни банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватися сторонами з моменту досягнення домов-леності, тобто з моменту підписання договору.

Згідно з частиною першою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Системний аналіз статей 5, 627, 629, 653 ЦК України призводить до вис-новку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дій-шли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором про-цедури, то такі дії можливі лише і виключно за повідомлення та згоди пози-чальника. Колегія суддів апеляційного суду бере до уваги, що у цій справі сто-ронами не було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, змінювати процентну ставку, тому такі зміни цим рішенням суду апеляційної інстанції до уваги не беруться.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяль-ність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбаче-них законом випадків. Колегія суддів зауважує, що встановивши не оспорений факт надання банком кредиту і неповернення його відповідачем, суд першої інстанції з огляду на визначення і погодження ОСОБА_1 відсоткової ставки на рівні 3% на місяць не мав підстав для відмови у стягненні простро-чених процентів.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають зна-чення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викла-дених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправиль-не тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покла-дається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Понесені позивачем з оплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись нормами статей 141, 367 - 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Власенка Артема Олександровича задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 квітня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комер-ційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у сумі 19626,50 гривень скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за простроченими відсот-ками за користування кредитними коштами та розподілу судових витрат. У цій частині позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -ня, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», код , рах. № НОМЕР_2 ( для погашення заборгованості та судових витрат ), МФО № 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, у погашення кредитної заборгованості станом на 31 жовтня 2020 року за кредитним договором від 29 грудня 2010 року № б/н 7867,66 гривень ( сім тисяч вісімсот шістдесят сім гривень 66 коп. ), що скла-дають заборгованість за простроченими відсотками за користування кредит-ними коштами, 1359,96 гривень ( одна тисяча триста п`ятдесят дев`ять гривень 96 коп. ) у відшкодування сплаченого судового збору при зверненні в суд, 2039,94 гривень ( дві тисячі тридцять дев`ять гривень 94 коп. ) у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський