Дата документу 13.07.2022 Справа № 333/3494/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/3494/20Головуючий у 1-й інстанції Круглікова А.В. Повний текст рішення складено 19.08.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/208/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство «Запорізька регіональна біржа нерухомості» про визнання дійсним договір купівлі продажу частини житлового будинку

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-5), в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу 8/25 частин будинку АДРЕСА_1 від 12 червня 1996 року № 3466.К, який у відповідності до результатів біржових торгів, що відбулися на Запорізькій Регіональній Біржі Нерухомості, був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований ОСОБА_5 в «Журналі угод по купівлі-продажу нерухомості» за № 3466.К від 12 червня 1996 року, пройшов державну реєстрацію в Запорізькому бюро технічної інвентаризації і записаний в реєстрову книгу № 90 р. за № 13820 від 13 червня 1996 року; зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.08.2019 року, індексний номер 48435527 від 29.08.2019 року, номер запису про право власності 33000356.

В обґрунтування вищезазначеного позову позивач зазначала, що зазначений договір було зареєстровано в АТ «Запорізька регіональна біржа нерухомості», про що зроблено відповідний запис в Журналі реєстрації угод по купівлі-продажу нерухомості, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Договір пройшов також реєстрацію в Запорізькому бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу №90р. від 13.06.1996 року №13820. На цей час договір зареєстрований в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.08.2019 року. Відповідно до законодавства, яке діяло на момент укладення договору, угоди зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Враховуючи, що сторони виконали свої обов`язки за договором купівлі-продажу від 12.06.1996 року №3466.К частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , позивач вважає за необхідне звернутись до суду з позовом про визнання вказаного договору дійсним. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На цей час посвідчити вказаний договір позивач не має можливості. Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_3 . З цих підстав, до відповідача перейшли всі права та обов`язки за договором купівлі продажу від 12.06.1996 року №3466.К частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на викладене, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Круглікову А.В. (а.с. 21).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 28) провадження у цій справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2021 року (а.с. 88-89) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі (а.с. 94-97) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кримську О.М. та Маловічко С.В. (а.с. 100).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 30 вересня 2021 року (а.с. 101), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 102), з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 30 березня 2022 року, не відбувся та був відкладений через відпустку судді-доповідача (а.с. 143, 159).

В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Кримську О.М. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 160-161).

У дане судове засідання з додержанням вимог ЦПК України повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 150-158), у тому числі позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Жидкову Л.І. (а.с. 149), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, а інші учасники цієї справи в порядку ст. 128 ч. 8 п. 4 ЦПК України, всі учасники цієї справи, не з`явились, окрім представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жидкової Л.І. (а.с. 98), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жидкової Л.І. (а.с. 98).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жидкової Л.І., яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що надати для долучення до матеріалів цієї справи письмову відмову нотаріуса в оформленні купівлі-продажу вищезазначеної частини будинку, придбаної на підставі вищезазначеної біржової угоди, вона не може, але її довірителька до нотаріуса зверталась в усній формі і нотаріус їй повідомляла, що оформити купівлю-продаж частини будинку на підставі вищезазначеного правовстановлюючого документу на нього у нотаріальному порядку неможливо, хоча право власності пройшло реєстрацію у всіх реєстрах прав нерухомості; позивач хоче у тому числі захистити свої права на майбутнє, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1).…змінити рішення (п.2).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 376 ЦПК України підставами для …зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вищезазначеного позову позивача у цій справі, при цьому, правильно керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 258, 259, 265, 268 ЦПК України.

Проте, зміні у цій справі підлягає мотивувальна частина рішення суду першої інстанції з викладенням її в редакції цієї постанови з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча судом першої інстанції було встановлено, що 12.06.1996 року між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 3466.К, за умовами якого (п. 1. договору) Продавець продав, а Покупець купила 8/25 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 624 кв. м (а.с. 10).

П. 10 договору купівлі-продажу № № 3466.К визначено, що згідно з ст. 227 ЦК України цей договір підлягає реєстрації в Запорізькому міжміському Бюро технічної інвентаризації.

Як вбачається із змісту вказаного вище договору, останній був зареєстрований Запорізькою регіональною біржею нерухомості на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, про що зроблений запис в Журналі реєстрації угод по купівлі-продажу нерухомості від 12.06.1996 року за № 3466.К.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.11.2019 року №188967294, 8/25 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 (а.с. 18-19).

Також, згідно з відомостями, що містяться в технічному паспорті на 8/25 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленому ФОП ОСОБА_6 , станом на 16.09.2019 року, власником вказано частини будинку є ОСОБА_1 (а.с. 12-17).

Продавець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія а.с. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.02.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-229, спадкоємцем всіх прав та обов`язків після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 59).

З огляду на викладене, враховуючи смерть 22.05.2005 року ОСОБА_4 , позивачем заявлено вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 12.06.1996 року № 3466.К дійсним саме до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог, представником позивача долучено до матеріалів справи № 333/3494/20 роздруківку смс-листування з абонентом «Liora» (а.с. 82-83).

Предметом заявлених вимог є визнання договору купівлі-продажу від 12.06.1996 року № 3466.К дійсним з підстав недодержання сторонами при його укладенні вимог закону про нотаріальне посвідчення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК Української РСР (в редакції, що була чинною станом на 12.06.1996 року, тобто на час укладення між сторонами спірного договору), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦК Української РСР (в редакції станом на 12.06.1996 року), угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

П. 3 ч. 1 ст. 44 ЦК Української РСР (в редакції станом на 12.06.1996 року) встановлено, що повинні укладатись у письмовій формі угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми.

За приписами ч. 1 ст. 45 ЦК Української РСР (в редакції станом на 12.06.1996 року), недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції станом на 12.06.1996 року) унормовано, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (ч. 1).

Проте, помилковими є висновки суду першої інстанції у цій справі про те, що вищезазначений договір взагалі можна вважати недійсним.

Оскільки, судом першої інстанції було встановлено, що правовідносини сторін урегульовано договором купівлі-продажу жилого будинку від 12.06.1996 року, який укладено у простій письмовій формі.

Нормами ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції станом на 12.06.1996 року) встановлена форма договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Таким чином, оскільки предметом договору купівлі-продажу від 12.06.1996 р. було нерухоме майно, такий договір мав бути нотаріально посвідченим.

Оскільки, сторонами спірного договору купівлі-продажу в момент вчинення правочину не було додержано вимог, які встановлені законом про нотаріальне посвідчення договору, то згідно з ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції станом на 12.06.1996 року) такий договір є недійсним.

Ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції станом на 12.06.1996 року) передбачена можливість визнання договору дійсним за певних умов. Зокрема, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (ч. 2).

Із змісту зазначеної вище правової норми вбачається, що визнання дійсним договору у зв`язку з недодержанням його нотаріальної форми можливо при наявності умов, зокрема: спірний договір повинен бути виконаний; виконаний договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню у порядку, встановленому Законом України «Про нотаріат»; обов`язковість нотаріальної форми повинна бути вказана в законі; визнати дійсним договір з цих підстав можливо за вимогою сторони, яка виконала угоду, при цьому інша сторона повинна ухилятись від його нотаріального посвідчення; суд повинен перевірити, чому угода не була нотаріально посвідчена.

Дослідивши зазначені вище докази, суд першої інстанції не прийняв до уваги зазначену вище роздруківку смс-листування з абонентом «Liora», оскільки остання не містить належних та допустимих доказів, що підтверджують факт листування позивача чи її представника саме з відповідачем у справі.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи № 333/3494/20, позивач в обґрунтування заявленої правової позиції не надала суду першої інстанції жодних доказів звернення до ОСОБА_3 (відповідача) або ж до ОСОБА_4 з пропозицією про нотаріальне посвідчення спірного договору.

Також, в матеріалах цієї справи відсутні будь-які докази ухилення відповідача ( ОСОБА_3 ) або ж до ОСОБА_4 від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 12.06.1996 року № 3466.К чи наявність заперечень останніх проти такого нотаріального посвідчення.

Крім того, при розгляді цієї справи судом враховані положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що була чинною станом на 12.06.1996 року, тобто на час укладення між сторонами спірного договору), якими, в т.ч., позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Так, ст. 15 вказаного Закону (в редакції, що була чинною станом на 12.06.1996 року) передбачено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня (ч. 1). Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (ч. 2). Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (ч. 4). Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам (ч. 5).

З огляду на викладене, позивачем не надано та в матеріалах цієї справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що частина житлового будинку, яка є предметом договору купівлі-продажу від 12.06.1996 року, станом на час його укладення, відносився до товарів, допущених до обігу на товарній біржі, а сторони цього договору ( ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ) дійсно були членами Запорізької регіональної біржі нерухомості.

Таким чином, оскільки суду першої інстанції не надано доказів ухилення відповідача ( ОСОБА_3 ) від нотаріального посвідчення договору, які є необхідною умовою для визнання судом такого договору дійсним, суд першої інстанції не вбачав правових підстав, визначених ст. 2 ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції станом на 12.06.1996 року), для визнання договору купівлі-продажу від 12.06.1996 року № 3466.К дійсним. У зв`язку з чим, на підставі вищезазначеного, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Однак, суд першої інстанції при вищевикладених правильно встановлених фактичних обставинах цієї справи дійшов помилкового висновку про те, що вищезазначений договір купівлі - продажу вищезазначеної частини вищезазначеного житлового будинку взагалі підлягав виключно нотаріальному посвідченню у 1996 році і що взагалі його можна визнавати дійсним у судовому порядку в порядку ст. 47 ЦК УРСР 1963 року.

Оскільки, суд першої інстанції у цій справі не звернув належної уваги на те, що на час укладення вищезазначеного договору 12 червня 1996 року купівлі-продажу вищезазначеної частини вищезазначеного житлового будинку була чинною ст. 9 ч. 2 ЖК України (раніше ЖК УРСР), за змістом якої громадяни мали право на… придбання квартир (будинків), (та, відповідно, частин останніх), на біржових торгах…

Підтвердженням визнання такого права позивача державою є реєстрація права власності за позивачем ОСОБА_1 на вищезазначену частину вищезазначеного житлового будинку на підставі вищезазначеного правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу, укладеного на вищезазначеній біржі 12.06.1996 року, у всіх реєстрах нерухомості спочатку у ЗМБТІ, а потім й Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інформація від 15.11.2019 року а.с. 18-19).

За змістом ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Проте, в силу вимог ст. 5 ч. 1 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб…у спосіб, визначений законом…

В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Апеляційним судом встановлено, що права позивача з боку відповідача при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, не могли бути і не порушені.

Суд першої інстанції при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, мав відмовити позивачеві у задоволенні її вищезазначеного позову у цій справі через відсутність правових підстав для визнання дійсним вищезазначеного договору у судовому порядку взагалі.

В силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Так, апеляційним судом встановлено, що позивач у своєму позові у цій справі (а.с. 2-4) не зазначала в якості підстави звернення порушення її прав через відмову будь-якого нотаріуса в оформленні будь-якого договору купівлі-продажу вищезазначеної частини вищезазначеного житлового будинку за участю позивача з будь-якою третьою особою на підставі вищезазначеного правовстановлюючого документу договору 1996 року.

Тому, усні пояснення представника з цього приводу у судовому засіданні апеляційним судом не приймаються до уваги і не розглядаються у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Також, суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2021 року у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.

Крім того, в разі лише часткового задоволення апеляційної скарги при вищевикладених обставинах, позивач не має права в порядку ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 12, 81-82, 89, 141, 367-368, 371 372, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2021 року у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 15.07.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.