РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.

секретарі судового засідання Семенюк Ю.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, усунення від права на спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, усунення від права на спадкування за законом. Просив встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім"єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу понад п"ять років (із 04 жовтня 2006 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги; усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті ОСОБА_5 .

Позовні вимоги мотивує тим, що з 1977 року почав проживати з матір`ю відповідача ОСОБА_6 , однією сім`єю, як подружжя. 04.10.2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно - 1/4 частки двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена квартира перебувала у спільній частковій власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Померла заповіту не залишила. 20.02.2017 року Першою Рівненською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , на Ѕ частки ј частки квартири АДРЕСА_2 . Однак, постановою Рівненського апеляційного суду від 22.04.2021 року шлюб між ОСОБА_1 ТА ОСОБА_5 визнано недійсним; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_1 , як чоловіку померлої.

На частку померлої ОСОБА_5 претендує також відповідач, однак вважає, що відповідач не має права на спадщину, з підстав ч.5 ст.1224 ЦК України. ОСОБА_5 померла у віці 68 років, хворіла на тяжку хворобу, останні півроку не могла самостійно задовольняти свої потреби, потребувала стороннього догляду та піклування. Таку допомогу вона отримувала лише від нього, чоловіка. Коштів на оплату не вистачало, змушені були брати банківські кредити. Відповідач мав усі можливості надавати допомогу спадкодавцю, однак від цього ухилився, не надавав жодної допомоги чи піклування, не спілкувався, не цікавився станом її здоров"я, не відвідував у лікарні, що є підставою для усунення його від права на спадкування. Витрати на поховання здійснював лише він.

Щодо факту проживання його з померлою ОСОБА_8 ( ОСОБА_5 ) однією сім"єю понад п"ять років, дане підтверджується сукупністю доказів. Вказує, що черговість права на спадкування може бути змінена шляхом договору або на підставі рішення суду. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємця тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Просить позов задовольнити.

Також, позовні вимоги обґрунтовані у відповіді на відзив від 17.11.2021 року.

Від відповідача 09.11.2022 року до суду надійшов відзив на позов. Проти задоволення позову заперечує. Свої заперечення мотивує тим, що постановою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року шлюб, укладений 04.10.2006 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , визнано недійсним з моменту державної реєстрації. Рішення про визнання недійсним шлюбу апеляційний суд мотивував тим, що попередній шлюб, укладений 25 липня 1965 року між батьками Відповідача - ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (Марценковською після першого шлюбу) не було розірвано. Вважає, що немає жодних правових підстав визнавати за ОСОБА_1 право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги. ОСОБА_1 не є чоловіком ОСОБА_5 , та відповідно немає жодних правових підстав на спадкування як спадкоємець першої черги.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що відповідач, як спадкоємець ухилявся від надання спадкодавцю допомоги при можливості її надання, а також те, що спадкодавець дійсно перебував в безпорадному стані та потребував саме допомоги відповідача. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Позивач звернувся до суду з даним позовом для того, щоб незаконно позбавити відповідача його права на спадщину.

Щодо застосування строку позовної давності: 10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування. 07 вересня 2021 року до початку розгляду справи по суті позивач надав суду заяву вх. №51192/21 про залишення позову без розгляду. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування залишено без розгляду, проте це не є підставою для зупинення перебігу строку для застосування строку позовної давності. Отже, про порушення своїх прав, за захистом яких звернувся позивач йому було відомо ще з жовтня 2017 року, а отже він не був позбавлений права вжити відповідні заходи щодо захисту своїх прав у межах строків позовної давності. Жодних поважних причин пропуску спливу строку позовної давності позивач суду у своїй позовній заяві не надав, а тому строк позовної давності для захисту судом права позивача з приводу оскарження спірного правочину сплив.

Ухвалою суду від 24.09.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито загальне провадження у справі.

Ухвалою суду від 23.12.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті.

Представник позивача, позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав та мотивів, які наведені у позові, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, з підстав наведених у відзиві на позов.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 суду пояснив, щоз 1977 року почав проживати з матір`ю відповідача ОСОБА_11 , як подружжя. 04.10.2006 року між ними було укладено шлюб. З 1991 року вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Кошти з ОСОБА_12 були спільні. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , хворіла на тяжку хворобу, останні півроку не могла самостійно задовольняти свої потреби, потребувала стороннього догляду та піклування, таку допомогу вона отримувала лише від нього. Син ОСОБА_9 не допомагав матері, навпаки, ображав матір нецензурною лайкою. Матір просила про допомогу, він казав, що немає коштів, хоча він працював, матеріальний стан його був нормальний. Коштів на оплату не вистачало, змушені були брати банківські кредити. Відповідач мав усі можливості надавати допомогу матері, однак не спілкувався, не цікавився станом її здоров"я. В догляді за хворою приходила допомагати його невістка ОСОБА_13 . Витрати на поховання на встановлення пам"ятника здійснював самостійно, син ОСОБА_14 не допомагав.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснила, що є невісткою ОСОБА_1 . Відносини між ОСОБА_9 та ОСОБА_15 були погані. Вона приходила допомагати доглядати за хворою ОСОБА_5 , оскільки остання потребувала допомоги, тяжко хворіла. ОСОБА_14 погано ставився до матері, не допомагав доглядати за хворою.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 суду пояснила, що є дружиною ОСОБА_3 . З ОСОБА_17 та ОСОБА_5 проживають в одній квартирі. Відносини з свекрухою були нормальні, а з свекром погані. Кошти вони з чоловіком давали, однак вони відмовлялися їх брати. Про те, що ОСОБА_5 онкохвора їм стало відомо лише в квітні, вони провідували свекруху в лікарні.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 суду пояснила, що є свекрухою ОСОБА_3 , про те, що ОСОБА_5 була хвора їй та дітям не було відомо. Між ними були сварки. ОСОБА_14 давав гроші, однак ОСОБА_1 відмовлявся їх брати. Відносини з свекрухою були нормальні, з свекром погані. Похорони організовував ОСОБА_19 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_20 суду пояснила, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_7 . Про те, що тітка ОСОБА_5 була хвора родині не повідомили, дізналися лише в липні 2016 року, провідували хвору. Знає, що ОСОБА_21 купував ліки для тітки ОСОБА_22 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснив, щоє сином ОСОБА_7 . Про хворобу бабусі дізнався з тиждень до її смерті, та про діагноз. З бабусею були в нормальних відносинах, вона завжди була хвороблива, мала гіпертонічну хворобу. Батько казав, що допомагав бабусі, однак він в цей період не жив з ними разом.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2006 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб із матір`ю відповідача ОСОБА_10 , про що Русивельською сільською радою Гощанського району Рівненської області у Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 09 та видано Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Прізвище після реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_15 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 2007 року, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, зазначено, що квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 , та членам її сім"ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 - по 1/4 частки кожному. Квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2017 року у справі №569/4954/17 встановлено факт, що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Кургани Березнівського району Рівненської області, є сином ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20 лютого 2017 року державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори відповідачу видано Свідоцтво на право на спадкування за законом на 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 та належала померлій ОСОБА_5 .

Постановою Рівненського апеляційного суду від 22.04.2021 року у справі №569/258/18, визнано недійсним шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_5 зареєстрований Русивельською сільською радою Гощанського району Рівненської області від 04.10.2006 року за актовим записом в Книзі реєстрації шлюбів за № 9 з моменту його державної реєстрації. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданим Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 20.02.2017 року ОСОБА_1 на Ѕ частку ј частки квартири АДРЕСА_2 .

Постановою Рівненського апеляційного суду від 22.04.2021 року у справі №569/258/18 встановлено, що "відсутність актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_23 було підтверджено відповідями Березнівського районного відділу ДРАЦС від 06.02.2021 року та 19.03.2021 року, наданими на відповідні запити апеляційного суду.

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 4 від 20 лютого 2018 року, відповідно до якого актовий запис за №09 про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_24 вчинено 04 жовтня 2006 року виконавчим комітетом Русивельської сільської ради Гощанського району Рівненської області на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу, видане Рівненським міськвідділом РАЦС а/з №501 від 20.07.1992 року (стосовно ОСОБА_1 ) та на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу, видане Березнівським райвідділом РАЦС а/з № 95 від 15.04.1967 року (стосовно ОСОБА_10 ).

Згідно відповіді на запит апеляційного суду, Березнівським районним відділом ДРАЦС від 06.02.2021 року повідомлено про відсутність у Відділі актового запису про розірвання шлюбу № 95 від 15.04.1967 року стосовно ОСОБА_23 . Матеріали справи не містять, стороною відповідача не було надано, а судом не здобуто жодного належного та допустимого письмового доказу про розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_23 "

Встановлені факти, які в силу ч.4 ст.82 ЦПК України, не потребують доказуванню.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною 1 ст.21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Перебування ОСОБА_25 у іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 унеможливлює встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу понад п"ять років (із 04 жовтня 2006 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), та спростовує усі доводи позивача про те, що вони проживали як подружжя.

Згідно довідки про причину смерті №257 від 07.08.2016 року, ОСОБА_5 померла у віці 68 років, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина смерті рак вульви. Ракова інтоксикація.

Позивач здійснив поховання ОСОБА_5 , що підтверджується договорами замовлень на організацію та проведення поховань від 08.08.2016 року та не заперечується відповідачем.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.3, 5, 6 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України дозволяє зробити висновок, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

До предмету доказування за такою вимогою (ч. 5 ст. 1224 ЦК) відноситься безпорадний стан спадкодавця, потреба в отриманні допомоги, винний характер ухилення від надання допомоги з боку спадкоємця.

Як вказано в п.6 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Крім того, у п.4 листа ВССУ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред`явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, можливість її надання цією особою, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Враховуючи вказані норми законодавства та роз`яснення Пленуму, надаючи оцінку встановленим у справі фактичним обставинам, суд констатує наступне.

Спадкодавець ОСОБА_5 була особою похилого вік (на момент смерті їй виповнилось 68 років), згідно екпікризу з 07.06. по 08.07 2016 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в р/в №2 РООД з діагнозом: "Са" вульви ТЗ№2М1, кл.гр.ІУ, ст.ІУ, з поширенням у матку, сечовий міхур. МТС в л/в малого тазу, пахові л/в оюох сторін, праву лонну кістку. Стан після променевої терапії. П/променевий цистит. Інтоксикаційна кардіопатія. Суправентрикулярна екстрасистологія.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_5 при житті потребувала допомоги від відповідача, зверталася до нього по допомогу, а той будучи обізнаним про необхідність надання такої допомоги та маючи можливість її надати, свідомо та умисно ухилявся від надання допомоги матері.

Неучасть відповідача у витратах та здійснені процедури поховання спадкодавці за змістом частини ч.5 ст.1224 ЦК України не може вважатись ухиленням відповідача від надання допомоги спадкодавиці.

Отже, враховуючи те, що позивачем не надано, а судом не здобуто доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, та не доведено, що він вчиняв умисні дії чи бездіяв з метою ухилитися від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги проусунення від права на спадкування за законом до задоволення не підлягають.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У частині першій статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Разом з тим, правові підстави для застосування ст.1259 ЦК України відсутні.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, у зв`язку з його недоведеністю і необґрунтованістю належними та достатніми доказами.

На підставі ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, усунення від права на спадкування за законом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3

Відповідач: ОСОБА_14 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4

Повний текст судового рішення виготовлено 14.07.2022 року.

Суддя І.О.Гордійчук