Справа № 752/1933/14-ц
Провадження № 2/752/218/22
У Х В А Л А

12 липня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» (ПАТ «Марфін Банк»), Приватного підприємства «Ратмир-Соло», третя особа: Приватне підприємство «Раном» про визнання недійсними договору іпотеки та кредитного договору, -

встановив:

у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «МТБ БАНК», ПП «Ратмир-Соло», третя особа: ПП «Раном» про визнання недійсними договору іпотеки та кредитного договору.

04.07.2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача в порядку ч. 2 ст. 51 ЦПК України, в якій остання просила замінити відповідача ПП «Ратмир-Соло» його правонаступниками - ТОВ «Фінансова компанія «Проксима», ТОВ «Феномен Солюшнз», а ПП «Рамир-Соло» - залучити до участі у справі у якості третьої особи.

В обґрунтування заяви посилалась на те, що 21.09.2018 року між ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Проксима» (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги заборгованості за кредитним договором № 76/Квід 27.09.2005 року, який оспорюється нею у даній справі, відійшло до нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Проксима». Того ж дня між ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Проксима» було укладено договір про відступлення прав вимоги від 21.09.2018 року за реєстровим № 1255 за іпотечним договором від 28.09.2005 року за реєстровим № 655, котрий також оскаржується.

Вказала, що в подальшому, між ТОВ «Фінансова компанія «Проксима» та ТОВ «Феномен Солюшнз» 19.12.2018 року також було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги заборгованості за кредитним договором № 76/К від 27.09.2005 року, та договір про відступлення прав за іпотечним договоромвід 28.09.2005 року за реєстровим № 655, котрі оскаржуються.

Зазначила, що 23.01.2019 року один з іпотекодавців по кредитному договору № 76/К від 27.09.2005 року - ПП «Раном», яке було іпотекодавцем на будівлю прирізного цеху загальною площею 1532,3 м2, що розташована на вул. Деревообробній, 12, блок 1 у м. Києві, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 76/К від 27.09.2005 року право власності на будівлю прирізного цехузагальною площею 1532,3 м2, зареєстрував за собою ТОВ «Феномен Солюшнз».

Вказала, що ТОВ «Феномен Солюшнз» було зареєстровано за собою право власності на об`єкти: квартиру АДРЕСА_1 , комплекс будівель та споруд на АДРЕСА_2 будівлю прирізного цеху на АДРЕСА_3 , блок 1, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 76/К від 27.09.2005 року.

Таким чином, вважала, щона підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку із припиненням зобов`язання за кредитним договором № 76/К від 27.09.2005 року, іпотека на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй, є припиненою, а тому станом на 31.01.2020 року договір іпотеки № 655 від 28.09.2005 року є припиненим, про що було внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, а представником ТОВ «Феномен Солюшнз» як належним кредитором було здійснено звернення до ПН КМНО Шабаніної О.Г. з листом-повідомленням від 30.01.2020 року про припинення іпотеки.

Таким чином, вважала, що з 19.12.2018 року законним кредитором за кредитним договором № 76/К від 27.09.2005 року є ТОВ «Феномен Солюшнз».

В підготовчому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав подану ОСОБА_1 заву про заміну неналежного відповідача.

Представник ПАТ «МТБ БАНК» - Біллеріс Ю.О. в судовому засіданні категорично заперечив проти задоволення поданої ОСОБА_1 заяви, вказав про те, що остання зловживає своїми процесуальними правами та будь-якими шляхами затягує розгляд справи. Зазначив, що банк як був, так і залишився кредитором і не втрачав даного статусу, відступлення не здійснював, оскільки до договору від 21.09.2018 року відступлення права вимоги були внесені зміни відповідною додатковою угодою № 1 від 24.09.2018 року, про що достеменно відомо позивачу, оскільки встановлено у справі № 752/2605/13-ц, стороною у якій була ОСОБА_1 , згідно яких відступлення мало місце не щодо основного боргу, а лише щодо частини прав вимоги, а саме: відсотків за користування кредитом.

Також, вказав, що договір між ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Проксима» про відступлення прав вимоги від 21.09.2018 року за реєстровим № 1255 за іпотечним договором від 28.09.2005 року за реєстровим № 655 було розірвано з огляду на недосягнення між сторонами згоди щодо його суттєвих вимог.

Заслухавши представників позивача та відповідача ПАТ «МТБ БАНК», вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

У провадженні Голосіївського районного суду м. Києва з лютого 2014 року перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «МТБ БАНК», ПП «Ратмир-Соло», третя особа: ПП «Раном» про визнання недійсними договору іпотеки та кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір від № 76/К від 27.09.2005 року, укладений між ВАТ «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» як банківською установою та ПП «СВІЧКОЛАП трейдінг».

Відповідно до положень ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою (ст. 512 ЦК України).

Статтею 42 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, які за змістом ст. ст. 46,47 ЦПК України повинні мати цивільну процесуальну правоздатність і цивільну процесуальну дієздатність .

Статтею 51 ЦПК України передбачено можливість здійснення заміни неналежного відповідача, у випадку, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом.

За нормами ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (право попередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки попередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Як вбачається з доданих до заяви про заміну відповідача документів, 21.09.2018 року між ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Проксима» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги заборгованості за кредитним договором № 76/К від 27.09.2005 року відійшло до нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Проксима».

21.09.2018 року між ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Проксима» укладено договір про відступлення прав вимоги від 21.09.2018 року за реєстровим № 1255 за іпотечним договором від 28.09.2005 року за реєстровим № 655.

19.12.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Проксима» та ТОВ «Феномен Солюшнз» також було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги заборгованості за кредитним договором № 76/К від 27.09.2005 року, та договір про відступлення прав за іпотечним договором.

ТОВ «Феномен Солюшнз» зареєструвало за собою право власності на об`єкти: квартиру АДРЕСА_1 , комплекс будівель та споруд на АДРЕСА_2 будівлю прирізного цеху на вул. Деревообробній, 12 у м. Києві, блок 1, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 76/К від 27.09.2005 року.

Також встановлено, згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.02.2021 року у справі № 752/2605/13-ц (провадження № 61-1284св20) за позовом ПАТ «МТБ БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ПП«Ратмир Соло», ПП «СВІЧКОЛАП трейдінг», ТОВ «Феномен Солюшнз» про звернення стягнення на майно встановлено, що в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що договір відступлення прав вимогиміж ПАТ «МТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Проксима» від 21.09.2018 року за іпотечним договором було розірвано, про щодо реєстру речових прав на нерухоме майно була занесена відповідна інформація та згідно інформації із витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, й іпотекодержателем за іпотечним договором від 28.09.2005 рокує ПАТ «МТБ БАНК».

Разом з тим, з поданих заявником документів суд не має можливості визначитися із правовою підставою такої заміни правонаступника як ПП «Ратмир-Соло» на ТОВ «Феномен Солюшнз», на чому наполягає заявник, оскільки в заяві ОСОБА_1 відсутнє будь-яке правове обґрунтування її вимоги і містяться лише припущення, котрі трансформуються у намагання встановлення обставин, які підлягають встановленню під час розгляду справи по суті.

Окрім іншого, суд вважає за необхідне зазначити також про наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За приписами ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених законодавчих норм вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 ЦК України).

Тобто цивільне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою (п. п. 3 та 4 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок -добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

При цьому наведений у ч. 2 ст. 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 08.12.2021 року в справі № 2-25/2006 (провадження № 61-14703св20).

Як вбачається, дана справа перебуває у провадженні суду з лютого 2014 року, не призначалась до судового розгляду, відкладалась з різних причин, в більшості випадків через оскарження в апеляційному порядку ухвали про відкриття провадження, з метою затягування розгляду справи, або за заявою самого позивача. Про обставини, які позивач вказує у своїй заяві, останній достовірно відомо, що вбачається як з матеріалів справи, так і виходячи навіть з наявних у провадженні судів справ за даними сайту «Судова влада» та Єдиного державного реєстру судових рішень, тому, заява позивача є завідомо безпідставною та заявляється стороною позивача з метою безпідставного затягування розгляду справи, що суд розцінює як зловживання процесуальними правами, яке спрямоване на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи та суперечить завданню цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд надходить висновку про необґрунтованість заяви позивача і відсутність підстав для заміни неналежного відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 48,49,51,55ЦПК України, суд, -

постановив:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» (ПАТ «Марфін Банк»), Приватного підприємства «Ратмир-Соло», третя особа: Приватне підприємство «Раном» про визнання недійсними договору іпотеки та кредитного договору - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Хоменко