Дата документу 22.06.2022
Справа № 334/6912/21
Провадження № 2/334/567/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 червня 2022 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

в складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.

за участі секретаря - Прийменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2021 року адвокат Мінніков В.В. звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя в інтересах ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, що 12.09.2015 року приблизно о 10 год. 30 хв. відповідач, маючи наміри на спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, знаходячись біля будівлі правління садового товариства «Дружба-3», яке розташоване за адресою: м.Запоріжжя, вулиця Дніпровські зорі, буд. 7, на грунті раптово виниклих відносин, діючи умисно, безпричинно наніс позивачу не менше чотирьох ударів кулаками в область обличчя. Від отриманих ударів позивач став навколішки на поверхню землі, відповідач у свою чергу, наніс декілька ударів в область грудної клітини, від чого позивач повністю ліг на лівий бік та притиснув коліна та руки до свого тулуба. Далі ОСОБА_2 наніс позивачу ще не менше двох ударів в область поясниці. В результаті злочинних дій відповідача позивачу були спричинені тілесні ушкодження, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Стосовно відповідача було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 122 КК України.

24.09.2019 року вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя відповідач був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі п.п. «в», «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який вступив в силу 07.09.2017 року ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання. Також з відповідача стягнуто на корить позивача моральну шкоду у розмірі 50000 гривень, матеріальну шкоду у розмірі 3176,47 гривень, та витрати на правову допомогу в розмірі 29606,00 гривень.

12.10.2020 року ухвалою Запорізького апеляційного суду скасовано вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24.09.2019 року та ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Також для складання позову та захисту прав позивача у суді йому знадобилась юридична допомога, на яку позивач витратив 1000,00 гривень.

Касаційна скарга була подана представником позивача з пропуском строку для оскарження, в зв`язку з чим була повернута.

В даний час залишилось відкритим питання про стягнення матеріальної та моральної шкоди, тому як відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати шкоду.

З урахуванням викладеного, просить суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок спричиненої матеріальної шкоди 3176,00 гривень, моральної шкоди 50000,00 гривень, витрати понесені на правову допомогу - 30606,00 гривень.

Ухвалою від 30.09.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивач та його представник адвокат Мінніков В.В. не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу за відсутності позивача та представника зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст. 128 ЦПК України.

У відповідності до ст.ст.280-282 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляді справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2019 року визнано винними в тому, що 12.09.2015 року приблизно о 10 год. 30 хв. ОСОБА_2 , маючи наміри на спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, знаходячись біля будівлі правління садового товариства «Дружба-3», яке розташоване за адресою: м.Запоріжжя, вулиця Дніпровські зорі, буд. 7, на грунті раптово виниклих відносин, діючи умисно, безпричинно наніс ОСОБА_1 не менше чотирьох ударів кулаками в область обличчя. Від отриманих ударів ОСОБА_1 став навколішки на поверхню землі, ОСОБА_2 в свою чергу, наніс декілька ударів в область грудної клітини ОСОБА_1 , від чого останній повністю ліг на лівий бік та притиснув коліна та руки до свого тулуба. Далі ОСОБА_2 наніс ще не менше двох ударів в область поясниці ОСОБА_1 . В результаті злочинних дій ОСОБА_2 , ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12.10.2020 року вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24.09.2019 року скасовано. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України.

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди посилається на те, що судом, під час розгляду кримінального провадження фактично визначено розмір такої шкоди, а те, що Запорізький апеляційний суд скасував вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя з процесуальних мотивів, не звільняє відповідача від вини.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_2 сторона захисту віддала пріоритетне значення розгляду клопотання перед апеляційною скаргою, а обвинувачений надав згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а тому були відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п.24 ст.3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надавала оцінки доводам апеляційних скарг.

Посилання позивача на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2019 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 щодо встановлення фактів та визначення судом розміру спричиненої матеріальної та моральної шкоди є недоречним, оскільки зазначений вирок скасований судом апеляційної інстанції, а тому у розумінні ст. 82 ЦПК України не звільняє позивача від доказування.

Таким чином, позивачем не надано доказів у даній справі, на які останній посилається як на обґрунтування своїх позовних вимог, та які підтверджують спричинення йому матеріальної та моральної шкоди.

Також, у відповідності до ст. 84 ЦПК України, позивач не звертався до суду із клопотанням про витребування доказів, які містяться у кримінальному провадженні № 0004275, справа № 334/1774/17 відносно ОСОБА_2 , а тому суд не має можливості перевірити витрати позивача за договором про надання правової допомоги № 7/2017 від 02.02.2017 року.

Згідно з ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, аналізуючи у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями: 12, 13, 76, 77, 81, 258-259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Ісаков Д.О.