КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/8645/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -

В С Т А Н О В И В::

В Голосіївський районний суд міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У шлюбі з останнім, вони мають двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочку ОСОБА_2 , 1968 року народження.

Позивач вказала, що після смерті чоловіка, вона проживає одна за адресою: АДРЕСА_1 .

Померлий чоловік за життя, а саме 20 липня 2018 року, залишив заповіт, відповідно до змісту якого все належне йому майно заповів дочці - ОСОБА_2 .

Спадок після смерті ОСОБА_3 складався з: земельної ділянки в АДРЕСА_1., загальною площею 0, 4201 га. разом з будинком та земельної ділянки в АДРЕСА_2., загальною площею 10, 56 га. Однак земельну ділянку у АДРЕСА_1 було придбано їхній сином за власні кошти у 1995 році.

Також, ОСОБА_1 зазначила, що їй 88 років, має дохід лише у вигляді пенсії у розмірі 2 342, 00 грн. Вказаних коштів не вистачає на прожиття у зв`язку з чим, син добровільно утримує її. Однак, коштів не вистачає, оскільки в червні 2018 року вона захворіла, була прооперована, а тому станом на теперішній час потребує додаткових коштів на реабілітацію та лікування.

Після операції, догляд за нею здійснював син, а дочка забрала до себе, на той час живого, її чоловіка ОСОБА_3 , який несподівано в листопаді 2018 року помер.

Про смерть чоловіка дочка не повідомила, внаслідок чого вона не мала змоги бути присутньою під час його поховання. Коли, згодом, від секретаря сільської ради дізналася про смерть чоловіка, внаслідок сильного емоційного потрясіння потрапила до Київської міської клінічної лікарні № 1 з гіпертонічним кризом, знаходилася на стаціонарному лікуванні з 30 грудня 2018 року по 15 січня 2019 року з діагнозом цереброваскулярна хвороба - гостре порушення мозкового кровообігу по типу ішемії в басейні лівої середньо мозкової на фоні гіпертонічної хвороби 3 ст., церебрального атеросклерозу, виражений центральний геміпарез праворуч, моторна афазія, дисциркуляторна енцефалопатія 3 ст.

Після перенесеної операції, дочка перестала з нею спілкуватися, цікавитися її життям, потребами. Однак, на її думку, дочка має обов`язок брати участь у її утриманні, оскільки вона є непрацездатною, хворою та немічною людиною, яка потребує постійного лікування, догляду та матеріальної допомоги.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь довічно аліменти на утримання у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилалась на те, що судом першої інстанції не було повністю з`ясовано обставину наявності у відповідача матеріальної можливості утримувати непрацездатну матір.

Апелянт зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, так як відповідач не спростувала аргументів позивача про те, що вона має постійний дохід від оренди квартири і підробіток від прибирання житлових приміщень.

Вказує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не звернув уваги на отримання відповідачем субсидії на сплату комунальних послуг та соціальної допомоги, що, разом із наявністю у неї на праві власності декількох квартир, допомоги від працездатного здорового сина, відсутністю утриманців, робить відповідача набагато більш забезпеченою порівняно до хворої матері, вік якої перевищив 90 років.

Також стверджує, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, якими підтверджується відсутність у працездатної дочки - відповідача у справі матеріальної можливості надавати утримання непрацездатній матері .

Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову є суперечливими та необґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Вказала, що апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження обставин, викладених у апеляційній скарзі.

Зазначила, що судом першої інстанції були досліджені всі докази, які були надані з дотриманням вимог ЦПК України, тому, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та судом правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

З огляду на наведене, просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 . Зазначена обставина відповідачем не заперечується.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказала, що в силу положень ч. 1 ст. 202 СК України її дочка ОСОБА_2 має обов`язок сплачувати аліменти на її утримання з тих підстав, що вона є непрацездатною, отримує пенсію, якої не вистачає на продукти харчування, лікування та реабілітацію після операції. В той же час, позивач зазначає, що перебуває на утриманні сина.

Відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову вказала, що за станом здоров`я не працює, перебуває на повному утриманні сина - ОСОБА_5 , оскільки не має будь-якого джерела доходів, отримує лише субсидію на сплату житлово-комунальних послуг. В той час, позивач має краще матеріальне становище, порівняно з нею, оскільки отримує пенсію, має пільги, як «Дитина війни» та субсидію, а також, можливо, має збереження, які складали разом батько та мати, що стали причиною конфлікту у їх родині.

За правилами ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 205 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги; при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Як зазначено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним.

Наявні в матеріалах справи письмові заяви покійного батька ОСОБА_2 свідчать про те, що подружжя ОСОБА_6 дійсно мало значні грошові збереження, що, в подальшому, стали причиною конфлікту в родині.

Окрім цього, докази, що містяться в матеріалах справи вказують на те, що матеріальне становище позивача є кращим, ніж відповідача, тому, колегія суддів вважає, що Голосіївський районний суд міста Києва дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не має обов`язку нести витрати по утриманню своєї матері.

Доказів на спростування вказаних вище обставин, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, не а не підлягають задоволенню у повному обсязі є обґрунтованим.

Посилання апелянта на те, що відповідач має постійний дохід від оренди квартири і підробіток від прибирання житлових приміщень є безпідставними, так як позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Порушень норм процесуального права на які посилається апелянт колегією суддів не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди ОСОБА_1 із ухваленим судом першої інстанції рішенням про відмову у задоволенні її позовних вимог, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення, повторюють доводи викладені у позовній заяві, належна оцінка яким надана судом першої інстанції.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар