Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 липня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Федорова А.В.,

Справа № 521/1476/21

Провадження № 2/521/424/22

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1

Представник позивача ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя нажитим під час проживання однією сім`єю, усунення від права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за яким просить суд: - встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 без шлюбу у період з 13 січня 2015 року по 22 травня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 ; - визнати квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) майном, яке нажите під час проживання однією сім`єю ОСОБА_1 і ОСОБА_5 спільним майном подружжя, в якому Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 і Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 належала на праві власності померлому ОСОБА_5 ; - усунути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; - визнати право власності ОСОБА_1 на спадкове майно, яке залишилося після смерті чоловіка ОСОБА_5 , а саме: на Ѕ квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101); - стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 4086 грн., у зв`язку із прийняттям спадщини після померлого.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_6 ) народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 . З ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_5 однією сім`єю. Одразу ж як познайомились ОСОБА_1 і ОСОБА_5 стали спільно проживати, вести спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка.

Спочатку ОСОБА_1 і ОСОБА_5 разом проживали за адресою: АДРЕСА_3 , у квартирі друга чоловіка ОСОБА_7 , як сім`я орендували у нього квартиру для спільного проживання за зазначеною адресою. Потім влітку 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_5 переїхали жити за адресою: АДРЕСА_4 , де вони продовжували проживати однією сім`єю. Вказаний факт в судовому засіданні крім сина позивача ОСОБА_8 , який проживав разом з ними, може підтвердити брат позивача ОСОБА_9 .

В подальшому ОСОБА_1 і ОСОБА_5 переїхали жити за адресою: АДРЕСА_1 , у квартиру, яка була набута ними у період спільного проживання як подружжя, яку спільно здавали в оренду і де після звільнення орендарями остаточно проживали до смерті чоловіка ОСОБА_5 від захворювання - перфорація кишечнику (нетравматична). ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 доглядала за чоловіком ОСОБА_5 до самої смерті, також коли він останній час знаходився у лікарні, здійснила його поховання, як дружина, розпорядилася речами померлого, особові речі і документи чоловіка ОСОБА_5 зберігає у себе на пам`ять як вдова померлого. Набута спільно під час проживання однією сім`єю ОСОБА_1 і ОСОБА_5 як подружжям квартира АДРЕСА_2 була документально оформлена на чоловіка - ОСОБА_5 .

Після смерті чоловіка ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса щодо отримання спадщини після її чоловіка ОСОБА_5 на себе, як того вимагає закон, протягом встановленого шестимісячного строку. Проте нотаріусом було повідомлено ОСОБА_1 , що вона не має права на спадщину, оскільки не є офіційною дружиною покійного. З Постанови приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нестеренко О.Л. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19 січня 2021 року ОСОБА_10 та видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом щодо квартири АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_5 позивач дізналася про наявність у померлого чоловіка повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка також звернулась із заявою до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Проте за весь час спільного проживання ОСОБА_11 з чоловіком ОСОБА_5 , повнолітня ОСОБА_3 не спілкувалася з батьком, не цікавилася його життям, не виконувала обов`язку щодо його утримання, не надавала йому допомогу, коли він захворів, не приходила до нього і не була присутня на похоронах. А тому позивач вважає, що відповідач по справі має бути усунений від спадкування за померлим ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_3 надала до суду відзив на позов, в якому просила позов ОСОБА_1 залишити без задоволення, та судові витрати по справі покласти на позивачку, посилаючись на таке.

Стосовно вимог позивачки про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на спадкове майно.

У позові ОСОБА_11 посилається на те, що з 13 червня 2015 року вона нібито проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю. Спочатку в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Потім вони переїхали за адресою: АДРЕСА_4 . В подальшому вони переїхали за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка пояснює, що доглядала за чоловіком до самої смерті, також, коли він останній час знаходився у лікарні, здійснила його поховання, розпорядилася речами померлого. В підтвердження цих обставин надала копії особистих документів ОСОБА_5 та клопотання про виклик свідків, які є її родичами та друзями.

Належних та достатніх доказів, на підтвердження того, що між ОСОБА_11 та батьком відповідачки протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини склалися відносини, що притаманні сім`ї, - позивач не надала. Водночас, з копії паспорту позивачки вбачається, що з 21.11.2018 року її місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 . Також, строк спільного проживання, на який посилається позивачка (з 13.06.2015 року по 22.05.2020 року) є меншим, ніж п`ять років, що визначені ст. 1264 ЦК України для виникнення права на спадщину. У позові є суперечності між описовою частиною та прохальною. Позивачка стверджує, що з 13.06.2015 року проживала з ОСОБА_5 , проте, просить встановити факт спільного проживання з 13.01.2015 року. Відтак, відсутні передбачені статтею 3 СК України, статтею 1264 ЦК України підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання за позивачкою права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом четвертої черги.

Стосовно позовної вимоги про визнання майна спільним майном подружжя, нажитим під час проживання однією сім`єю.

Як вказує позивачка, квартира АДРЕСА_2 нібито була набута нею та батьком відповідачки в період спільного проживання як подружжя. Таке твердження суперечить фактичним обставинам справи, положенням ЦК та СК України. На квартиру АДРЕСА_6 не може поширюватися правовий режим спільного сумісного майна. Квартира була і залишилась особистою приватною власністю ОСОБА_5 , оскільки придбана ним у 2007 році на підставі договору дарування. Реалізація ОСОБА_5 свого права на поділ майна, що перебувало у спільній частковій власності, не змінює правового статусу квартири як особистої власності померлого.

Так, 22.06.2007 року за договором дарування ОСОБА_5 отримав у дар 447/1000 частини квартири АДРЕСА_2 , що складається з житлової кімнати 2 житловою площею 8,4 кв. м, 447/1000 частин кухні 1, 447/1000 частин підсобних приміщень 4, 5, 6. Здійснивши у 2016 році разом із співвласником поділ спільного часткового майна, ОСОБА_5 зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_2 як на самостійний об`єкт нерухомого майна, що виник в результаті поділу. Зазначені дії спадкодавця є реалізацію його права на поділ власності між співвласниками (ст. 367 ЦК України) і жодним чином не свідчать про перехід майна зі статусу особистої приватної власності до статусу спільної сумісної власності; не змінюють підставу та джерело набуття майна (дарування у 2007 році). Означене додатково підтверджується посиланням на договір дарування від 22.06.2007 року як на підставу права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_6 (інформаційна довідка від 17.08.2016 року). При цьому сам по собі факт державної реєстрації у 2016 році не підмінює собою підставу набуття права власності ОСОБА_5 на спірне нерухоме майно. З огляду на те, що ОСОБА_5 придбав квартиру на АДРЕСА_7 в особисту приватну власність на підставі дарування, задовго до знайомства з ОСОБА_11 , остання не може мати жодних прав на неї.

Стосовно позовної вимоги про усунення від права на спадкування за законом.

На думку позивачки, ОСОБА_3 має бути усунена від права на спадкування після смерті батька, оскільки за період їх знайомства не спілкувалася з батьком, не цікавилась його життям, не виконувала обов`язку щодо його утримання, не надавала йому допомогу, коли він захворів і не була присутня на його похованні. Є очевидним, що така вимога ОСОБА_11 надумана та не має законного обґрунтування. Жодних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані, потребував допомоги саме відповідачки, а остання, маючи можливість таку допомогу надавати, свідомо ухилялась від обов`язку щодо її надання, позивач суду не подала.

Відповідачка набула повноліття у липні 2019 року. На даний час є студенткою контрактної форми навчання. Щорічна сплата за навчання складає 13000 грн. Стипендію ОСОБА_3 не отримує, власних джерел доходу не має, перебуває на утриманні матері ОСОБА_12 . Відповідачка має певні вади зору, хронічно хворіє на шкіряну хворобу (псоріаз).

ОСОБА_5 на протязі приблизно десяти років не приділяв своїй дитині жодної уваги, не займався її вихованням, не надавав матеріальної допомоги. Тривалий час ОСОБА_5 ухилявся від примусового виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дочки. На час настання повноліття відповідачки ОСОБА_5 мав заборгованість зі сплати аліментів в сумі більше 76000 грн; на його квартиру виконавчою службою був накладений арешт. Іншого майна на праві власності, аніж квартира, що залишилася після смерті батька, відповідачка не має.

ОСОБА_1 надала до суду заяву про зміну предмету позову у справі № 521/1476/21. Змінити пункт 1 прохальної частини позову у справі № 521/1476/21 на пункт 1 у наступній редакції: «Встановити юридичний факт спільного проживання однією сім`ю як чоловіка та жінки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , без реєстрації шлюбу у період з 13 січня 2015 року по 22 травня 2020 року». Інші позовні вимоги прохальної частини позову залишити без змін.

ОСОБА_1 надала до суду відповідь на відзив, де зазначила, що факт спільного проживання однією сім`ю як чоловіка та жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 підтверджується з боку позивача наданими письмовими доказами (правовстановлюючими документами на майно, розрахунковою книжкою), речовими доказами (особові речі та документи померлого чоловіка: читацький квиток, свідоцтво про навчання оператора програміста, свідоцтво про закінчення навчального закладу з підготовки водіїв транспортних засобів, посвідчення водія, військовий квиток, свідоцтво про навчання матросом другого класу, трудова книжка, свідоцтво про неповну середню освіту, свідоцтво про народження, направлення, рентген знімок, описання рентген знімку, фотокартка матері чоловіка, особова справа ОСОБА_5 (характеристика, комсомольська характеристика, карта професійного відбору, заява військовому комісару, табель успішності за 1989/1990 роки, свідоцтво про народження, табель успішності за 1990/1991 роки, облікова картка члена профспілки), свідоцтво з курсу навчання для дільничних виборчих комісій від 26.12.2009 року, медична книжка студента, ідентифікаційний код, фотокартка із спільного відпочинку, предмети побуду та домашнього вжитку, які знаходяться в квартирі, ключі від квартири).

Також, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 стали з 13 січня 2020 року спільно проживати, вести спільне господарство, мали спільний побут, фактично виконували взаємні права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка і між ними склалися відносини, які носили характер сімейних, можуть підтвердити в судовому засіданні свідки - друзі сім`ї ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 . Так, спочатку ОСОБА_1 і ОСОБА_5 разом проживали за адресою: АДРЕСА_3 у квартирі друга чоловіка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні може підтвердити як друг її чоловіка, що вони як сім`я орендували у нього квартиру для спільного проживання за зазначеною адресою.

Потім влітку 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_5 переїхали жити за адресою: АДРЕСА_4 , де вони продовжували проживати однією сім`єю. Вказаний факт в судовому засіданні крім сина позивача ОСОБА_8 , який проживав разом з ними, може підтвердити брат позивача ОСОБА_9 . В подальшому ОСОБА_1 і ОСОБА_5 переїхали жити за адресою: АДРЕСА_1 у квартиру, яка була набута ними у період спільного проживання як подружжя, яку спільно здавали в оренду і де після звільнення орендарями остаточно проживали до смерті чоловіка ОСОБА_5 . Тобто ОСОБА_1 і ОСОБА_5 з моменту знайомства (13 січня 2015 року) постійно проживали разом, у будь-якому іншому шлюбі не перебували і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже ОСОБА_1 і ОСОБА_5 спільно проживали в одному житловому приміщенні, забезпечували себе всім необхідним для життя, вели спільне господарство, витрачали кошти, мали взаємні права та обов`язки, особисті немайнові і майнові права та обов`язки жінки та чоловіка.

Як зазначено в позові та підтверджується правовстановлюючими документами на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зазначене майно було набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як жінкою та чоловіком під час спільного проживання. До того ж слід зазначити, що ОСОБА_5 не працював та знаходився на утриманні дружини ОСОБА_1 , яка в період спільного проживання працювала і працює до цього часу директором ПП «ЕЛТА» та отримувала заробітну плату у період спільного проживання у розмірах, які використовувала на утримання сім`ї.

Більш за це, квартира АДРЕСА_2 є іншим новоутвореним майном, з іншими приміщеннями, з іншими технічними характеристиками, ніж ті, які зазначені в договорі дарування 447/1000 частин квартири АДРЕСА_2 . Зазначене підтверджується Висновком експерта ПП «Одеський науково- дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» Скибінської Т.М. № 022/2021 від 06.05.2021 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи для подання у даній справі, на вирішення якої поставлені наступні питання: «1. Який склад приміщень та якою площею входили до 447/1000 частин квартири АДРЕСА_2 , які належали ОСОБА_5 , на підставі правовстановлюючих та технічних документів? 2. Який склад приміщень та якою площею входять до складу квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 ? 3. Чи відповідає склад та площа приміщень, які входили до складу 447/1000 частин квартири АДРЕСА_2 , які належали ОСОБА_5 складу та площі приміщень, які входять до складу квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 ?».

Згідно з висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи відповідь по першому питанню: «Виходячи з даних, зазначених у наданих Замовником документах, а саме: Договорі дарування від 22.06.2007 р. та Технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленого КП «ОМБТІ та РОН», станом на 10.05.2007 р. реєстровий номер 581пр-164-1679, до складу 447/1000 частин квартири АДРЕСА_2 , які належали ОСОБА_5 , входили наступні приміщення, а саме: - приміщення №2 - житлова, площею 8,4 кв. м.; - 447/1000 частин приміщення №1 - кухня, площею 3,3 кв. м.; - 447/1000 частин приміщення №4 - підсобне, площею 1,3 кв. м.; - 447/1000 частин приміщення №5 - підсобне, площею 3,2 кв. м.; - 447/1000 частин приміщення №6 - підсобне, площею 5,9 кв. м., загальною площею - 22,1 кв. м., в т. ч. житловою 8,4 кв. м.».

Згідно з висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи відповідь по другому питанню: «Виходячи результатів проведеного візуального огляду квартири АДРЕСА_2 , та даних, зазначених у наданих Замовником документах, а саме: копії Висновку щодо технічної можливості поділу квартири АДРЕСА_2 на дві самостійні вих. №1461/08-16 від 09.08.2016р.. виготовленого ТОВ «Нове БТІ», Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленого ТОВ «Нове БТІ», станом на 09.08.2016 р. та копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна номер інформаційної довідки: 66084479, дата формування: 17.08.2016 р., до складу квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , входять наступні приміщення, а саме: - приміщення №4 - кухня, площею 2,9 кв. м.; - приміщення №5 - житлова, площею 7,1 кв. м.; -приміщення №6 - житлова, площею 13,3 кв. м.; - приміщення №7 - ванна кімната (санвузол), площею 1,6 кв. м.; - приміщення №8 - коридор, площею 3,0 кв. м., загальною площею - 27,9 кв. м., у т. ч. житловою - 20,4 кв. м.». Згідно з висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи відповідь по третьому питанню: «Виходячи з проведеного дослідження наданих Замовником правовстановлюючих та технічних документів, враховуючи результати візуального огляду квартири АДРЕСА_2 , експерт прийшов до висновку про те, що: - склад приміщень, які входили до 447/1000 частин квартири АДРЕСА_2 , відповідно до Договору дарування від 22.06.2007 р., та Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленого КП «ОМБТІ та РОН», станом на 10.05.2007 р. і належали ОСОБА_5 , не відповідає складу приміщень квартири АДРЕСА_2 , відображеному у Висновку щодо технічної можливості поділу квартири АДРЕСА_2 на дві самостійні вих. №1461/08-16 від 09.08.2016 р., виготовленого ТОВ «Нове БТІ» та Технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленого ТОВ «Нове БТІ», станом на 09.08.2016 р., і отриманому при проведенні візуального огляду; - площа приміщень, які входили до 447/1000 частин квартири АДРЕСА_2 , відповідно до Договору дарування від 22.06.2007 р., та Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленого КП «ОМБТІ та РОН», станом на 10.05.2007 р. і належали ОСОБА_5 , а саме: 22,1 кв. м., не відповідає площі приміщень квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , відображеній у Висновку щодо технічної можливості поділу квартири АДРЕСА_2 на дві самостійні вих.№1461/08-16 від 09.08.2016 р., виготовленого ТОВ «Нове БТІ», Технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленого ТОВ «Нове БТІ», станом на 09.08.2016 р., та копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 66084479, дата формування: 17.08.2016 р., а саме: 27,9 кв. м.

Таким чином квартира АДРЕСА_6 є іншим новоствореним об`єктом нерухомого майна, з іншими приміщеннями, з іншими технічними характеристиками, ніж приміщення, які входили до 447/1000 частин квартири АДРЕСА_2 . А тому майно (квартира АДРЕСА_6 ) є таким, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , як жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою та існують правові підстави як для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання як жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу так і для визнання квартири АДРЕСА_2 майном, яке набуте під час проживання однією сім`єю ОСОБА_1 і ОСОБА_5 спільним майном подружжя на підставах передбачених статтею 74 СК України та визнання права власності на частку в спільному майні подружжя. Відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст. ст. 76-80 ЦГІК України, які б підтвердили надання допомоги спадкодавцеві, який тяжко хворів та помер від захворювання - перфорації кишечнику у лікарні, проте як ОСОБА_1 доглядала за чоловіком ОСОБА_5 також коли він останній час знаходився у лікарні, сплачувала усі витрати на ліки та лікування у лікарні, тобто матеріально його забезпечувала, коли він знаходився у безпорадному стані, здійснила його поховання як його дружина, розпорядилася речами померлого, особові речі і документи чоловіка ОСОБА_5 зберігає у себе як пам`ять як вдова померлого. Вказані дії з боку позивача підтверджують факт продовження спільних сімейних відносин та моральних зобов`язань між чоловіком та дружиною.

ОСОБА_3 надала до суду заперечення, та зазначила, що в описовій частині позову ОСОБА_11 посилається на те, що нібито почала проживати з ОСОБА_5 з 13.06.2015 року, наразі в описовій частині відповіді на відзив стверджує, що вони стали спільно проживати з 13.01.2020 року, водночас просить суд встановити факт спільного проживання з 13.01.2015 року. Тож, позивач плутається в обставинах, на які сама посилається, вказати конкретну дату невзмозі. До того ж, в якості доказів спільного проживання позивач до відповіді на відзив додає єдину фотографію. Цей знімок не може слугувати доказом, оскільки неможливо встановити хто саме зображений на ньому та фотографія зроблена на вулиці. Таким чином, у позивача відсутні докази спільного проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_5 .

Твердження ОСОБА_11 про те, що квартира АДРЕСА_2 нібито є іншим новоутвореним майном ніж 447/1000 частин квартири АДРЕСА_2 є необгрунтованим. В матеріалах справи наявні копії документів реєстраційної справи № 101 щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , з яких випливає, що підставою для реєстрації права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_8 був висновок щодо технічної можливості поділу квартири АДРЕСА_6 на дві самостійні об`єкти, складений 09.08.2016 року ТОВ «Нове БТІ» та проект поділу квартири. Висновок виданий власникам: ОСОБА_17 , якому належало 553/1000 частин квартири АДРЕСА_6 на підставі договору дарування від 16.01.2008 року та ОСОБА_5 , якому належало 447/1000 частин квартири АДРЕСА_6 на підставі договору дарування від 22.06.2007 року.

З висновку експерта № 0022/2021 будівельно-технічної експертизи від 06.05.2021 року, на який посилається позивач вбачається, що загальна площа 447/1000 частин квартири АДРЕСА_6 складала 22,1 кв. м., а загальна площа квартири АДРЕСА_8 складає 27,9 кв. м., тобто є більшою на 5,8 кв. м. Позивач не надала жодних доказів того, що збільшення площі квартири на 5,8 кв. м. відбулося в період спільного проживання ОСОБА_5 з нею або здійснено за рахунок спільних коштів. Письмових доказів щодо організації реконструкції квартири та здійснення будівельних робіт ОСОБА_11 не надала. Більше того, посилання ОСОБА_11 на те, що 447/1000 частин квартири АДРЕСА_6 та квартира АДРЕСА_8 є різним нерухомим майном вказує на те, що остання навіть і не була обізнана про поділ квартири АДРЕСА_6 та збільшення частки ОСОБА_5 в ній на 5,8 кв. м. Таким чином, ОСОБА_11 дійшла хибного висновку про можливість віднесення спірної квартири до об`єкту спільної сумісної власності.

Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі.

Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позову необхідно відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторно) серії НОМЕР_1 від 11 серпня 2020 року, запис №5253, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 25 травня 2020 року, актовий запис № 4 від 25 травня 2020 року, у зв`язку із чим відкрилась спадщина.

Спадкоємцем першої черги, згідно ст. 1261 ЦК України, померлого ОСОБА_5 є його дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04 вересня 2001 року, запис №1046, де батьками зазначені: мати ОСОБА_12 , батько ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі № 343/1821/16-ц, від 17.01.2019 року по справі № 644/4941/16-ц.

У постанові від 16.01.2019 року по справі № 343/1821/16-ц Верховний Суд зазначив: «Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо встановлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем понад п`ять років без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, залишивши поза увагою, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_11 як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, у період з часу розірвання шлюбу до моменту його смерті матеріали справи не містять. Разом з цим показання свідків про проживання позивача із спадкодавцем однією сім`ю, на яких суд першої інстанції ґрунтував свої висновки, не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні статті 3 СК України».

Належних та достатніх доказів, на підтвердження того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини склалися відносини, що притаманні сім`ї, - позивач не надала.

Водночас, з копії паспорту позивачки вбачається, що з 21.11.2018 року її місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 .

Також, строк спільного проживання, на який посилається позивачка (з 13.01.2015 року по 22.05.2020 року) є меншим, ніж п`ять років, що визначені ст. 1264 ЦК України для виникнення права на спадщину.

Відтак, відсутні передбачені статтею 3 СК України, статтею 1264 ЦК України підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання за позивачкою права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом четвертої черги.

Як вказує позивачка, квартира АДРЕСА_2 нібито була набута нею та померлим в період спільного проживання як подружжя.

На квартиру АДРЕСА_6 не може поширюватися правовий режим спільного сумісного майна. Квартира була і залишилась особистою приватною власністю ОСОБА_5 , оскільки придбана ним у 2007 році на підставі договору дарування. Реалізація ОСОБА_5 свого права на поділ майна, що перебувало у спільній частковій власності, не змінює правового статусу квартири як особистої власності померлого.

Так, 22.06.2007 року за договором дарування ОСОБА_5 отримав у дар 447/1000 частини квартири АДРЕСА_2 , що складається з житлової кімнати 2 житловою площею 8,4 кв. м, 447/1000 частин кухні 1,447/1000 частин підсобних приміщень 4, 5, 6.

Здійснивши у 2016 році разом із співвласником поділ спільного часткового майна, ОСОБА_5 зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_2 як на самостійний об`єкт нерухомого майна, що виник в результаті поділу.

Зазначені дії спадкодавця є реалізацію його права на поділ власності між співвласниками (ст. 367 ЦК України) і жодним чином не свідчать про перехід майна зі статусу особистої приватної власності до статусу спільної сумісної власності; не змінюють підставу та джерело набуття майна (дарування у 2007 році).

Означене додатково підтверджується посиланням на договір дарування від 22.06.2007 року як на підставу права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_6 (інформаційна довідка від 17.08.2016 року). При цьому сам по собі факт державної реєстрації у 2016 році не підмінює собою підставу набуття права власності ОСОБА_5 на спірне нерухоме майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

З огляду на те, що ОСОБА_5 придбав квартиру на АДРЕСА_7 в особисту приватну власність на підставі дарування, задовго до знайомства з ОСОБА_11 , остання не може мати жодних прав на неї.

В матеріалах справи наявні копії документів реєстраційної справи № 101 щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , з яких випливає, що підставою для реєстрації права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_6 був висновок щодо технічної можливості поділу квартири АДРЕСА_6 на дві самостійні об`єкти, складений 09.08.2016 року ТОВ «Нове БТІ» та проект поділу квартири. Висновок виданий власникам: ОСОБА_17 , якому належало 553/1000 частин квартири АДРЕСА_6 на підставі договору дарування від 16.01.2008 року та ОСОБА_5 , якому належало 447/1000 частин квартири АДРЕСА_6 на підставі договору дарування від 22.06.2007 року.

З висновку експерта № 0022/2021 будівельно-технічної експертизи від 06.05.2021 року, на який посилається позивач вбачається, що загальна площа 447/1000 частин квартири АДРЕСА_6 складала 22,1 кв. м., а загальна площа квартири АДРЕСА_8 складає 27,9 кв. м., тобто є більшою на 5,8 кв. м.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За правилами частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статут спільної сумісної власності.

Вказаний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 24.04.2020 року по справі № 554/2491/17, від 08.02.2021 року по справі № 450/559/18.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач не надала жодних доказів того, що збільшення площі квартири на 5,8 кв. м. відбулося в період спільного проживання ОСОБА_5 з нею або здійснено за рахунок спільних коштів. Письмових доказів щодо організації реконструкції квартири та здійснення будівельних робіт ОСОБА_11 не надала.

Посилання ОСОБА_11 на те, що 447/1000 частин квартири АДРЕСА_6 та квартира АДРЕСА_8 є різним нерухомим майном вказує на те, що остання навіть і не була обізнана про поділ квартири АДРЕСА_6 та збільшення частки ОСОБА_5 в ній на 5,8 кв. м.

Таким чином, ОСОБА_11 дійшла хибного висновку про можливість віднесення спірної квартири до об`єкту спільної сумісної власності.

Відповідно до правової позиції ВС рішення у справі №161/17237/19, вбачається, що позивач у справі №161/17237/19 просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частку домоволодіння в спільній сумісній власності. Під час шлюбу колишня дружина отримала в дарунок незавершений будівництвом житловий будинок. Позивач стверджував, що за його кошти було завершено будівництво та добудовано господарські споруди. КЦС ВС відмовив у позові з таких підстав. Якщо вартість майна дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно може бути визнане судом об`єктом права спільної сумісної власності (ч.1 ст.62 СК). Для ухвалення такого рішення необхідні дві умови: - істотність збільшення вартості майна; - її пов`язаність зі спільними трудовими/грошовими затратами або затратами другого з подружжя (не власника). Істотність збільшення має відбутися така, що первинний об`єкт нівелюється чи стає малозначним порівняно з тим, який з`явився під час шлюбу. За загальною практикою враховується значне перетворення - капремонт чи переобладнання. Поточний ремонт або зміна призначення житла без капітального переобладнання не надає підстав для визнання об`єкта спільною сумісною власністю. Сам факт перебування осіб у шлюбі в період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилися, НЕ Є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості має бути наслідком спільних трудових/грошових затрат або затрат іншого з подружжя (не власника). У цій справі доказів на обґрунтування істотного збільшення вартості будинку внаслідок праці позивача та вкладення ним коштів надано не було.

Щодо усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті батька.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 5 ст. 1224 ЦК України).

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Відповідне застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України відображено у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 року по справі № 205/8894/16-ц, від 31.10.2018 року по справі № 589/3209/16-ц.

За правилами ст. ст. 2, 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Жодних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані, потребував допомоги саме відповідачки, а остання, маючи можливість таку допомогу надавати, свідомо ухилялась від обов`язку щодо її надання, - позивач суду не подала.

Відповідачка набула повноліття у липні 2019 року. На даний час є студенткою контрактної форми навчання. Щорічна сплата за навчання складає 13000 грн. Стипендію ОСОБА_3 не отримує, власних джерел доходу не має, перебуває на утриманні матері ОСОБА_12 . Відповідачка має певні вади зору, хронічно хворіє на шкіряну хворобу (псоріаз).

ОСОБА_5 ухилявся від примусового виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки. На час настання повноліття відповідачки ОСОБА_5 мав заборгованість зі сплати аліментів в сумі більше 76000,0 грн; на його квартиру виконавчою службою був накладений арешт. Іншого майна на праві власності, аніж квартира, що залишилася після смерті батька, відповідачка не має.

Згідно Постанов Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р., 404/2163/16-ц, від 21.03.2018 р., 337/6000/15-ц, справи усунення від права на спадкування із них ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві як підстава для усунення його від права на спадщину.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до Постанов Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01.06.2021 р., 742/1475/19, за законом справи усунення від права на спадкування.

Умови, за яких спадкоємця може бути усунуто від права на спадкування на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

За викладених обставин суд має відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя нажитим під час проживання однією сім`єю, усунення від права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено 15 липня 2022 року.

СУДДЯ В. К. Гуревський