Провадження № 2/369/683/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2022 м. Київ

10.06.2022 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючої судді Ковальчук Л.М., за участю секретаря Штанько В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.08.2019 р. відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», як Продавець та позивачка ОСОБА_1 , як Покупець уклали Договір № 86641 А/2 про купівлю-продаж деривативу, за яким відповідач зобов`язувався передати Покупцеві, а Покупець зобов`язувався прийняти та оплатити дериватив. Позивачкою на виконання умов договору було сплачено 80 772,20 грн., що підтверджується квитанціями. Відповідно до п. 8.3 відмова ОСОБА_1 від виконання договору реалізується через підписання Додаткової угоди про розірвання Договору та зазначенням суми, що піддягає поверненню. При цьому 10% від фактично отриманих коштів зараховуються в якості оплати премії за цим Договором. Відповідач був зобов`язаний повернути решту одержаних від ОСОБА_1 коштів, що були оплачені позивачем, протягом 180 календарних днів, з дня підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору та письмової заяви про перерахування коштів на зазначений в заяві рахунок. 24 березня 2020 року відповідно до Додаткової угоди до Договору № 86641-А/2 купівлі-продажу деривативу від 16 листопада 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» та ОСОБА_1 розірвали Договір № 86641-А/2 купівлі-продажу деривативу від 16.11.2019 р. На виконання даної Додаткової угоди від 24 березня 2020 року позивачка передала, а відповідач прийняв дериватив, що підтверджується Актом прийому-передачі (повернення) деривативу № 86641-А/2. Відповідач як сторона домовленостей зобов`язання не виконав, оскільки відповідно до п.2 Додаткової угоди до Договору № 86641-А/2 купівлі-продажу деривативу від 16 листопада 2019 року продавець зобов`язується передати грошові кошти на рахунок покупця (реквізити зазначені в п.2 Додаткової угоди) в розмірі 72 694,98 грн. Крім того, в п. з даної угоди сторони дійшли взаємної згоди, що термін повернення грошових коштів становить 180 календарних днів з моменту підписання додаткової угоди 24 березня 2020 року. Термін повернення грошових коштів сплив і станом на момент подання позовної заяви жодних коштів на рахунок позивачки не надходило.

Позивачка просить розірвати Договір купівлі-продажу деривативу № 86641 А/2, укладений 16 серпня 2019 року між нею - ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» на її користь грошові кошти в розмірі 80 772,20 грн. - основного боргу; 345,60 грн. - 3% річних від простроченої суми; 1681,60 грн. судового збору; 2000,00 грн. - витрат на правову допомогу, а всього 84 799,40 грн.

Позивачка звертала увагу, що строк повернення їй грошових коштів відповідачем завершився 20 вересня 2020 року, а тому вона вважає за необхідне стягнути із відповідача належні їй кошти, а також 3% річних за користування ними з 20 вересня 2020 року, а саме до 16 листопада 2020 року (до моменту підписання позову 26 листопада 220 року), тобто за 58 календарних днів.

У зв`язку із зазначеним позивач звернулась до суду із цим позовом.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

18 січня 2021 року позивачкою до суду надана заява про усунення недоліків повної заяви.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2021 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 06 квітня 2021 року.

23 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» подало до суду відзив на позовну заяву, в якому проти вимог позивача заперечувало в повному обсязі, вказувало на те, що, дійсно, між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» 16 серпня 2019 року було укладено договір купівлі-продажу, так 24 березня 2020 року цей договір було розірвано та укладено додаткову угоду. Відповідач зазначив, що у результаті розірвання договору усі зобов`язання між сторонами зникли, а також звернув увагу на те, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача премії у розмірі 10% від суми сплачених коштів є необґрунтованими.

14 червня 2021 року позивачкою було подано відповідь на відзив, в якому вона заперечила проти доводів відповідача, підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2021 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 27 вересня 2021 року.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, у відповіді на відзив позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином - судовими повістками про виклик, надали відзив, у якому заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 серпня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» було укладено договір №86641-А/2 купівлі-продажу деривативу (оригінал договору у вигляді документу на папері).

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору відповідач зобов`язався передати у власність позивача, а позивач зобов`язалась прийняти та оплатити дериватив з наступними характеристиками: форвардний контракт 3 86640-а/2 від 16 серпня 2019 року з поставкою базового активу, базовий актив деривативу - майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно п. 3.1. даного договору його ціна на дату укладення складає 179 874,44 грн. без ПДВ відповідно пункту 196.1.1 ст. 196 ПК України, що є еквівалентом 7 105,00 доларів США.

Пунктом 3.2 вищезазначеного договору визначено, що сторони дійшли згоди, що позивач сплачує відповідачу ціну договору шляхом переведення платежу на банківський рахунок відповідача, а саме: р/р НОМЕР_1 у ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 300711.

Згідно з наявними у матеріалах справи квитанціями позивачем було проведено оплату майнових прав згідно договору №86641-А/2 купівлі-продажу деривативу від 16 серпня 2019 року.

Так, ОСОБА_2 сплатила на рахунок відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», відповідно до дублікату квитанції № 0.0..1 від 17 грудня 2019 року 44 256,00 грн., дублікату квитанції № 0.0..1 від 22 серпня 2019 року 20 886,20 грн., дублікату квитанції № 0.0..1 від 28 грудня 2019 року 15 630,00 грн., що в загальній сумі складає 80 772,20 грн.

24 березня 2020 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» укладено додаткову угоду до договору №86641-А/2 купівлі-продажу деривативу від 16 серпня 2019 року, у якій сторони дійшли спільної згоди 24 березня 2020 року розірвати договір купівлі-продажу деривативу № 86641-А/2 від 16 серпня 2019 року (п. 1 договору).

Оскільки додаткову угоду власноруч підписано ОСОБА_1 та вона визнає її підписання, судом встановлено, що договір купівлі-продажу деривативу № 86641-А/2 від 16 серпня 2019 року між сторонами розірвано, а тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу деривативу № 86641 А/2, укладеного 16 серпня 2019 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», і тому в цій частині вимог суд відмовляє у задоволені позовну.

Пунктом 2 додаткової угоди до договору №86641-А/2 від 24 березня 2020 року між сторонами узгоджено, що відповідач, після утримання премії в розмірі 10 % у відповідності до п. 8.3 Договору, зобов`язується повернути грошові кошти позивачу в розмірі 72 694,98 грн. без ПДВ на рахунок НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), картковий рахунок НОМЕР_4 , банк отримувача АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, отримувач ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 3 цієї додаткової угоди сторони дійшли спільної згоди, що термін повернення грошових коштів становить 180 календарних днів з моменту підписання додаткової угоди.

У цій угоді передбачено, що вона набирає чинності з моменту підписання і становить невід`ємну частину Договору № 86641 А/2, укладеного 16 серпня 2019 року (пункт 4 додаткової угоди).

Додатком №2 до Договору купівлі-продажу деривативу № 86641-А/2 від 16 серпня 2019 року, яким слугує Акт прийому-передачі (повернення) деривативу № 86641-А/2, укладеним між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», між сторонами узгоджено, що на виконання додаткової угоди № 1 від 24 березня 2020 року до договору купівлі-продажу деривативу № 86641-А/2 від 16 серпня 2019 року про розірвання договору, ОСОБА_1 передала, а відповідач прийняв дериватив з наступними характеристиками: форвардний контракт 3 86640-а/2 від 16 серпня 2019 року з поставкою базового активу; базовий актив деривативу - майнові права на квартиру АДРЕСА_1 ; строк дії форвардного контракту - до повного виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав; кількість штук - 1 (один).

Доказів того, що відповідач повернув грошові кошти позивачу, суду не було надано, хоча за додатковою угодою відповідач повинен був повернути позивачу кошти до 20 вересня 2020 року, тобто на час підписання позивачем позовної заяви 16 листопада 2020 року, дату якого було визначено позивачем, відповідач прострочив виконання свого зобов`язання на 58 календарних днів.

З огляду на встановлені обставини у справі, суд вважає за необхідне проаналізувати наступне законодавство та правові висновки Верховного Суду.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики Верховного Суду суд приходить до наступних висновків.

Згідно наданих позивачем дублікатів квитанцій ОСОБА_1 сплатила на рахунок відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» 80 772,20 грн., які просить стягнути на її користь з відповідача.

Однак, суд, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню обумовлена сторонами та додатковою угодою до договору № 86641-А/2 купівлі-продажу деривативу від 16 серпня 2019 року, сума грошових коштів у розмірі 72 694,98 грн., замість грошової суми 80 772,20 грн., які просила позивач.

Оскільки на даний час відповідач не повернув позивачу грошові кошти відповідно до додаткових угод про розірвання договорів у розмірі 72 694,98 грн. ці кошти підлягають стягненню з нього на користь позивача.

Крім того, так як відповідач прострочив, на час визначеної у додатковій угоді дати свої зобов`язання на 58 календарних днів, вони повинні на підставі ст. 625 ЦК України ОСОБА_1 повинні бути сплачені відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», а саме 3 % річних - 345,60 грн.

Доводи відповідача, що сторони не мають одне до одного вимог чи претензій у зв`язку із розірванням договору, і тому у відповідача відсутні підстави сплати грошових коштів, спростовуються змістом спірної додаткової угоди про розірвання договору, у якій відсутні докази про виконання відповідачем умов додаткової угоди та сплати ОСОБА_1 відповідних коштів.

Так, письмових доказів на підтвердження сплати позивачу відповідачем 72 694,98 грн., які обумовлено у додатковій угоді, суду надано не було.

Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1681,60 грн., про що у справі наявні квитанції.

Судовий збір за вимоги немайнового характеру 840,80 грн. покладається на позивача, оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги щодо розірвання договору.

Оскільки позовну заяву задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 757,08 грн. (73 040,58*840,80 грн./81 117,80 грн.) судовий збір за вимоги майнового характеру.

Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, так як позов задоволено частково, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору 757,08 грн., і також суму оплаченої позивачем професійної правничої допомоги 2 000,00 грн., оскільки позивачем було надано договір про надання юридичних послуг та виконання юридичних робіт від 13 листопада 2020 року, та квитанцію № 0.0..1 від 15 січня 2021 року, що підтверджують факт надання позивачу у цій справі професійної правничої допомоги на суму 2 000,00 грн., що є співмірною зі складністю справи, обсягом наданих послуг, витраченого на них часу та ціною позову.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

З урахуванням викладеного й керуючись ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 14, 15, 16, 526, 610, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 137, 141, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», юридична адреса: 08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, буд. 2-В, офіс 31, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , заборгованість у розмірі 73 040,58 грн., з якої 72 694,98 грн. сума основного боргу та 345,60 грн. - 3% річних, а також судовий збір у розмірі 757,08 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня винесення судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач : Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», юридична адреса: 08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, буд. 2-В, офіс 31, .

Суддя Л.М.Ковальчук