Провадження № 2/742/370/22
Єдиний унікальний № 742/4784/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2022 року м.Прилуки Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретаря судового засідання Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про захист прав споживачів,
Позивачем подано до суду позов до Чернігівської дирекції ПАТ «Укрпошта» про захист прав споживачів.
Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що 10 грудня 2021року у поштовому відділенні №7 «Укрпошта», яке розташоване за адресою: вул. Київська, 313 в м.Прилуки Чернігівської області, працівники відповідача відмовились обслуговувати ОСОБА_1 через відсутність у нього захисної маски. Позивач вважає таку відмову неправомірною, та такою, що порушує його права, як споживача та громадянина України. Вважає, що вимагання працівників АТ «Укрпошта» виконувати постанову Кабінету Міністрів України є незаконною, оскільки не є Законом, а носить рекомендаційний характер. Незаконними вимогами працівників поштового відділення була принижена його честь, гідність і права людини, які охороняються Конституцією і законами України, що підриває авторитет держави взагалі, коли хтось на свій розсуд приймає рішення та вчиняє дії, які суперечать діючому законодавству. Через порушення його конституційних прав, примушування його до виконання незаконних вимог, які негативно впливають на його стан здоров`я, принижують його людську гідність. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду та прохає визнати дії працівників Прилуцького відділення «Укрпошти» №7 Чернігівської дирекції ПАТ «Укрпошта» щодо відмови у наданні послуг через відсутність захисної (медичної) маски протиправним та стягнути з відповідача на його користь 5000 грн., в якості відшкодування моральної шкоди.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13 грудня 2021 року дану справу передано на розгляд судді Фетісовій Н.В.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху для усунення наявних у ній недоліків, які позивачем усунено у строк, встановлений судом.
21 грудня 2021 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 10 січня 2022 року.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 січня 2022 року клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено та в зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи було відкладено до 27 січня 2022 року.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2022 року клопотання позивача ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача задоволено, замінено неналежного відповідача Чернігівську дирекцію АТ «Укрпошта» на Акціонерне товариство «Укрпошта», розгляд справи відкладено до 21 лютого 2022 року.
21 лютого 2022 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 23 березня 2022 року.
У зв`язку з військовим станом в Україні та розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрпошта» про захист прав споживачів, була направлена за підсудністю до Корсун-Шевченківського районного суду Черкаської області.
05 травня 2022 року розпорядженням голови Верховного Суду України повернуто підсудність розгляду справ Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області та цивільну справу призначено до розгляду на 11 год. 00 хв. 11 липня 2022 року.
Згідно поданого відзиву на позовну заяву відповідач повністю не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та незаконними, а обставини на які посилається позивач, недоведеними та необґрунтованими згідно вимог чинних законодавчих актів виходячи з наступного.
Відповідно до п.35 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 на території регіонів, на яких установлений «червоний» рівень епідемічної небезпеки: забороняється провадження приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які проводять діяльність у сфері торговельного та побутового обслуговування населення, крім діяльності операторів поштового зв`язку. Забороняється перебування в громадських будинках і спорудах без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема захисних масок або респіраторів, які закривають ніс та рот. Забороняється діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема захисних масок або респіраторів, які закривають ніс та рот, за винятком обслуговування за межами будівлі суб`єкта господарювання.
Отже, з урахуванням вимог чинних законодавчих актів, перебування та обслуговування клієнтів на території відділень Укрпошти можливе лише за умови наявності респіратора чи захисної маски, яка прикриває ніс та рот, у тому числі виготовлені самостійно, та/або за відсутність реагування на перебування в таких місцях осіб без вдягнутих засобів індивідуального захисту (усне зауваження, припинення обслуговування, надавати послуги поштового зв`язку після того, як він одягне маску належним чином, виклик представника Національної поліції з повідомленням про адміністративне правопорушення).
В позові йдеться про порушення прав споживача за подією відвідування ВПЗ Прилуки-7 для отримання послуг поштового виключно за одну дату 10.12.2021, в цей час діяв «червоний» рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19. CD-диск містить два відео файли про розмову невстановленої особи за кадром з операторами не ідентифікованого об`єкту поштового зв`язку, прізвища яких відповідно до нагрудних бейджиків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Файли не містять дати проведення відеофіксації події (на диску відображена лише дата запису файла на диск), а тому не доводять заявлені позовні вимоги, обставини позову, а саме події відмови позивачеві в наданні послуг саме 10.12.2021.
Відео з оператором ОСОБА_4 не підтверджує будь-які обставини щодо відмови в наданні послуг поштового зв`язку особі за кадром, на які посилається позивач. На питання особи: «Скажіть будь-ласка ви відмовляєтесь мене обслуговувати?» оператор відповіла: «Я приймаю пошту зараз», а він погодився чекати. Отже, по факту відмови в обслуговуванні на вказаному відео не зафіксовано, а отже факт відмови в обслуговуванні саме цьому споживачу позивачу ОСОБА_1 є припущенням.
На другому відео оператор ОСОБА_5 дійсно відмовляє обслуговувати особу за кадром без одягненої захисної маски, але це не доводить, що вона відмовляє саме позивачу. На обох відео не видно того, хто знімає, а встановити особу лише по голосу не є можливим, оскільки у суду відсутні спеціальні знання у галузі аудіо голосової ідентифікації особи. А тому, відеозаписи не доводять обставин, на які посилається позивач на обґрунтування своїх вимог щодо дій працівників ВПЗ Прилуки-7 відносно нього, оскільки достовірно встановити особу, яка здійснювала відеозапис, та дату події неможливо, у зв`язку із чим, наведений відеозапис не може бути прийнятий судом в якості доказу обставин позову.
АТ «Укрпошта» вважає, що факт порушення прав та законних інтересів позивача не знайшов підтвердження належними та допустимими доказами, не доведено протиправність дій відповідача, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмови працівників відділення поштового зв`язку Прилуки-7 в наданні послуг з причин недотримання позивачем протиепідемічних заходів.
Згідно поданого заперечення на відзив вбачається, що позивач вказує на незаконність чинного в Україні карантину, незаконність вимоги одягати захисну маску, а тому вважає, що на час відмови йому в обслуговуванні без захисної маски є дискримінацією та порушенням його прав як споживача, так і людини та громадянина. Оскільки законною та такою, що не суперечить Конституції України є наступна процедура введення в Україні карантину: Президент видає Указ про введення надзвичайного стану. Верховна Рада затверджує цей Указ. Указ набуває чинності. Головний санітарний лікар подає в Міністерство охорони здоров`я України подання щодо звернення до Кабінету Міністрів України з пропозицією про встановлення карантину. Міністерство охорони здоров`я України порушує перед Кабінетом Міністрів України питання про встановлення карантину. Кабінет Міністрів України встановлює карантин. Карантин набуває чинності. При цьому, всі чотири дії є обов`язковими і хронологічними. Тобто, до виконання першої та другої дії, четверта відбутись не може.
Так як надзвичайний стан в Україні не введено то станом на цей момент головний санлікар ще не отримав повноважень ініціювати карантин, а у Кабінету Міністрів не було підстав встановлювати карантин. Відтак, слід стверджувати, що в правовому полі чинного законодавства України карантин не введено.
Таким чином, діюча постанова про введення карантину є незаконною і не підлягає виконанню. На підставі ст.60 Конституції України кожна людина зобов`язана відмовитись від виконання постанови Уряду про введення карантину. На підставі ст.19 Конституції України у взаємозв`язку із ст.60 Конституції України, жодний орган чи посадова особа не має права вимагати від людини виконання постанови Уряду про введення карантину.
Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача АТ «Укрпошта» Мальцева І.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Позивач мотивує свої вимоги мотивує тим, що 10 грудня 2021року у поштовому відділенні №7 «Укрпошта», яке розташоване за адресою: вул. Київська, 313 в м.Прилуки Чернігівської області, працівники відповідача відмовились його обслуговувати через відсутність у нього захисної маски.
Доводи позивача про незаконність вимоги використовувати засоби індивідуального захисту при відвідуванні поштового відділення є необґрунтованими.
Згідно ст.13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, завданням цивільного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод чи інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Згідно ч.5 ст. 55 Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Держава дбає про розвиток фізичної культури і спорту, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.
Відповідно до ст.28 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» санітарна охорона території України забезпечується проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів та санітарно-епідеміологічним наглядом на всій території України. Правила санітарної охорони території України затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину. Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно до п.2-3 Розділу Х «Прикінцеві положення» Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» тимчасово, на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з урахуванням епідемічної ситуації, можуть бути запроваджені обмежувальні протиепідемічні заходи щодо фізичних осіб. За порушення встановлених обмежувальних протиепідемічних заходів особи несуть відповідальність згідно із законом.
Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції станом на 10.12.2021) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 19 грудня 2020 р. на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 20 травня 2020 р. №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Таким чином, носіння маски є обов`язковим для кожної особи без винятків у силу постанови Кабінету Міністрів України. У разі незгоди із відповідними рішеннями Кабінету Міністрів України нормативно-правового характеру у формі постанов, позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідним позовом.
Оскільки на даний час вказані постанови Кабінету Міністрів України є чинними, то підлягають виконанню на всій території України всіма фізичними та юридичними особами.
Вказані норми не є обмеженням конституційних прав особи, а є профілактичним заходом, затвердженим на виконання ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», який має на меті захист життя і здоров`я інших людей, право на яке гарантоване ст.27 та ст.49 Конституції України.
Відповідно до ч.1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 №530-IX, внесено зміни до КУпАП, а саме доповнено статтею 44-3 такого змісту: порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Постанови Кабінету Міністрів України, якими введено та продовжено карантин на території України, офіційно опубліковані та у встановленому законом порядку не скасовані. Отже, позивачем не доведено факту порушення його прав зі сторони відповідача, дії відповідача, що виразилися у відмові в обслуговуванні ОСОБА_1 , який перебував у громадському місці без засобів індивідуального захисту, суд розцінює як правомірні.
Позивач на обґрунтування позовних вимог посилається на відеозаписи, які знаходяться на його смартфоні, скопійований ним на диск, доданий до позовної заяви.
Судом оглянуто в судовому засіданні відеозапис наданий позивачем на диску ніби то щодо події, яка мала місце 10 грудня 2021 року, але згідно з інформацією, вбачається що відеофайл змінений 30 грудня 2021 року. Отже час відео фіксації події з наданих позивачем електронних доказів, встановити не можливо.
Крім того, на відеозапису не зафіксовано обличчя особи, яка коментує на відеокамеру, та має намір отримати послугу в поштовому відділенні.
Вказаний відеозапис не доводить обставин на які посилається позивач на обґрунтування своїх вимог, а саме того, що йому було відмовлено працівниками поштового відділення у наданні послуг з відправки поштової кореспонденції.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника.
Крім того, ОСОБА_1 просить в порядку відшкодування морального збитку стягнути з відповідача за спричинені моральні страждання 5 000 грн.
Згідно ч.ч.1,2,3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Позивач не надав доказів, які б вказували на заподіяння йому моральної шкоди, не довів факту завдання йому моральної шкоди, протиправності дій відповідача, причинного зв`язку між зазначеними фактами та відповідними негативними наслідками, які настали.
Судом встановлено, що відповідачем виконувались вимоги обмежень, встановлених Постановами Кабінету Міністрів України, а тому не є посяганням на права та свободи громадян, не є дискримінаційними відносно них, а вимога обслуговування працівником АТ «Укрпошта» клієнта ОСОБА_1 з вдягнутою на обличчя захисною маскою, є виконання встановлених обмежень з метою запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2.
Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, у відповідності до вимог ст.13 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не знайшли своє підтвердження в суді, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в зв`язку з їх необґрунтованістю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то судовий збір компенсується за рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючого ст.ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про захист прав споживачів відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Укрпошта», , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 22.

Повний текст рішення складений 13 липня 2022 року.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА