Провадження № 6/712/104/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі головуючого судді Стеценко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої О.М. про надання дозволу на примусове проникнення з метою перевірки майнового стану та виявлення ліквідного майна,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєва О.М. звернулася до суду з поданням, в якому просить надати дозвіл Центральному відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на примусове проникнення з метою перевірки майнового стану та виявлення ліквідного майна.

В обґрунтування своїх вимог старший державний виконавець посилається на те, що на виконанні у Центральному відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження №68599997, до складу якого, зокрема, входить виконавче провадження № 68124895 з примусового виконання виконавчого листа № 711/7926/20 від 29.12.2021 Черкаського апеляційного суду про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 35695,45 грн.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію про доходи та майно не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено. Державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до відповідної банківської установи. 01.02.2022, 10.02.2022 державним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 05.05.2022 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , проте двері квартири не відчинили, що унеможливило проведення перевірки майнового стану боржника. 06.05.2022 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення належного боржнику транспортного засобу, проте автомобіль виявити не вдалося. Державним виконавцем на адресу боржника надсилались виклики з вимогою з`явитися до державного виконавця з метою надання пояснень, але ОСОБА_1 на виклики не з`явилась, причини неявки не повідомила.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

В судове засідання державний виконавець не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши подання та додані до нього матеріали, суд прийшов до висновку, що подання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Таким чином законодавцем з метою унеможливлення порушення прав боржника фактично запроваджено судовий контроль за діями виконавців, які полягають у наданні дозволу на таке проникнення саме за ухвалою суду.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця перебуває зведене виконавче провадження № 62900735 з примусового виконання виконавчого листа № 712/11700/19 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів та № 68124895 з примусового виконання виконавчого листа № 711/7926/20 від 29.12.2021 Черкаського апеляційного суду про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 35695,45 грн.

28.08.2020 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 62900735 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки, на підставі виконавчого листа № 712/11700/19 від 14.08.2020, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси.

13.01.2022 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 68124895 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 35695,45 грн, на підставі виконавчого листа № 712/7926/20 від 29.12.2021, виданого Черкаським апеляційним судом.

01.02.2022 постановою державного виконавця звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено для виконання до ГУ ДПС у Черкаській області.

01.02.2022 постановою державного виконавця оголошено про розшук майна боржника ОСОБА_1 , а саме транспортного засобу марки DAEWOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі НОМЕР_2 .

10.02.2022 постановою державного виконавця звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено для виконання до ГУ ПФУ в Черкаській області.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , останній належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

10.02.2022 постановою державного виконавця накладено арешт на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

05.05.2022 державним виконавцем складено акт, згідно якого при виході державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , двері квартири державному виконавцю не відчинили, що унеможливило перевірити майновий стан боржника на наявність ліквідного майна.

06.05.2022 державним виконавцем складено акт, згідно якого при виході державного виконавця за адресою: пров. Січовий, 17/143, м. Черкаси, не було виявлено ліквідного майна, що належить боржнику.

Згідно акту державного виконавця від 06.05.2022 останнім з`ясовано, що ОСОБА_1 написала заяву у відділі кадрів ГУ ДПС у Черкаській області про те, щоб трудову книжку у зв`язку із звільненням та інші документи надсилали їй на адресу: АДРЕСА_2 .

23.05.2022 державним виконавцем складено акт, згідно якого при виході державного виконавця за адресою: с. Леськи Черкаського району Черкаської області, вул. Хіронова, 25, домоволодіння зачинено, боржник був відсутній, автомобіль на території подвір`я не виявлено.

15.06.2022, 16.06.2022 на адресу боржника направлені виклики державного виконавця за адресами: АДРЕСА_3 .

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець посилається на те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, не вживає заходи щодо його виконання за рахунок належного їй майна та доходів.

Статтею 30 Конституції України передбачено, що кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 311 ЦК України визначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

При цьому, застосування такого заходу як примусове проникнення до житла боржника за поданням державного виконавця може мати місце у виключних випадках та лише після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення та має бути належним чином обґрунтоване і підтверджене відповідними доказами.

Відтак, аналізуючи вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не доведено необхідності надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом за наявними в матеріалах доказами встановлено, що боржник не був належним чином повідомлений про існування відносно нього виконавчого провадження, а саме надані матеріали подання не містять відомостей про отримання останнім копій постанови про відкриття виконавчого провадження, викликів державного виконавця або будь-яких інших матеріалів виконавчого провадження, та не був повідомлений про необхідність бути присутнім та надати доступ до приміщення з метою перевірки майнового стану та здійснення виконавчих дій, докази отримання такої вимоги приватний виконавець не надав.

Доданий до виклику державного виконавця від 16.06.2022 поштовий трек свідчить про те, що виклик державного виконавця Хижа Н.О. отримала 23.06.2022, в той час як була викликана до державного виконавця на 20.06.2022.

Крім того надані приватним виконавцем акти від 23.05.2022, 06.05.2022, 05.05.2022, які складені за відсутності понятих, не свідчать про ухилення боржника від примусового виконання рішення суду, оскільки державним виконавцем не надано доказів, які б свідчили про обізнаність ОСОБА_1 про виконавче провадження, де вона є боржником.

Таким чином, при вирішенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника суд має переконатися, що боржник злісно та свідомо перешкоджає державному виконавцю у вчиненні виконавчих дій з метою опису та арешту майна, чим порушує права стягувача.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджав вільному доступу державного виконавця до житла, а додані до подання акти виконавця, на думку суду, не можуть вважатися таким доказом, оскільки, не можуть свідчити про перешкоджання саме боржником у вільному доступі до свого житла державному виконавцю.

Отже подання державного виконавця не містить доказів того, що боржник отримав повідомлення про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису його майна, так і того, що боржник чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений час для вчинення виконавчих дій, та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

При розгляді подання державного виконавця суд також бере до уваги правову позицію, викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19), за змістом якої: як зазначено у ст. 30 Конституції України, ст. 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Частиною 1 ст. 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Матеріали справи не містять доказів про те, що боржник ОСОБА_1 була обізнана про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з метою перевірки майнового стану боржника та виявлення ліквідного майна, оскільки відповідні процесуальні документи виконавчого провадження не були вручені останньому.

Встановивши, що державним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджання ним у здійсненні виконавчих дій, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житла.

Враховую наведене, керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 439 ЦПК України, ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої О.М. про надання дозволу на примусове проникнення з метою перевірки майнового стану та виявлення ліквідного майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.С. Стеценко