Справа № 577/5538/21
Провадження № 2/577/78/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Кузнєцовій О.Л.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотоп цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Конотопської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету, зобов`язання взяття на облік громадянина, який потребує поліпшення житлових умов та включення до списку громадян, які мають право на позачергове одержання житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету, зобов`язати взяти його на облік як громадянина, який потребує поліпшення житлових умов та включити до списку громадян, які мають право на позачергове одержання житлового приміщення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що10.10.2000 року рішенням Конотопського міського суду № 2-1527 ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав відносно сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька записані згідно вимог ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради від 20.06.2011 року № 200 ОСОБА_2 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 12.05.2005 року квартира, яка знаходиться за адресою; АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної, сумісної власності. Зазначена квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового Фонду». Площа квартири становить 22,2 кв.м. 08.11.2010 року виконавчим комітетом Конотопської міської ради було видане свідоцтво № 11882 про право власності на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_2 вже на праві приватної спільної часткової власності належить 11/200 частка житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначеним свідоцтвом визначена житлова площа об`єкта - 75,0 кв.м. Підставою для видачі свідоцтва № 11882 є рішення виконкому Конотопської міської ради № 312 від 25.10.2010 року. Проте, варто зазначити, що на час видання свідоцтва про право власності на житло від 12.05.2005 року позивач був малолітньою особою, а під час видачі свідоцтва від 08.11.2010 року про право власності на нерухоме майно - неповнолітньою особою. Приватизацію зазначеного об`єкту здійснювала ОСОБА_3 , яка на момент здійснення приватизації вже була позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_2 . Рішенням від 27.08.2012 року № 238 виконавчий комітет Конотопської міської ради вирішив закріпити за ОСОБА_2 житлове приміщення, що складається з 11/200 частини буд. АДРЕСА_2 . Проте, зазначені дії виконавчого комітету Конотопської міської ради є безпідставним та позбавляють позивача законного права на забезпечення позачергово впорядкованим житлом за місцем перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. 11.10.2021 року до виконавчого комітету Конотопської міської ради представником позивача було направлено заяву, про скасування рішення Виконавчого комітету № 238 та про взяття ОСОБА_2 на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. В зазначеній заяві було викладено обставини, внаслідок яких ОСОБА_2 не може скористатися своїм законним правом на забезпечення позачергово впорядкованим житлом за місцем перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. У відповідь на заяву виконавчий комітет Конотопської міської ради у листі від 02.11.2021 року № 0111/3267 зазначив, що ОСОБА_2 не має підстав для постановки його на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 , кожен окремо, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позовних вимог заперечує з наступних підстав, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.06.2011 року перебував на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, служби у справах дітей Конотопської міської ради, як дитина, позбавлена батьківського піклування. Згідно довідки КП «Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 29.06.2011 року № 667 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.11.2010 року № 11882 ОСОБА_2 має на праві приватної спільної часткової власності 11/200 частин будинку АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 64 ПКМУ від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» у разі коли у дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, відсутнє житло, яке належить їй на праві власності (користування), або якщо повернення до нього неможливе, після досягнення дитиною 16-річного віку служба у справах дітей за місцем походження або проживання дитини з урахуванням її бажання подає районній, районній у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчому органові міської, районної у місті, сільської, селищної ради документи дитини, необхідні для взяття її на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. З огляду на зазначене вище, ОСОБА_2 не мав підстав для постановки його на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Керуючись ст. 15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, п. 6 ст. 167 Сімейного кодексу України, рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради від 27.08.2012 року № 238 «Про закріплення житла за неповнолітніми/малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування» за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було закріплено вищезазначене житлове приміщення. Отже, підстави для скасування даного рішення відсутні. Зазначене рішення виконкому жодним чином не обмежує право ОСОБА_2 на прийняття його на квартирний облік. Вся вищезазначена інформація була надана представнику позивача у листі виконавчого комітету Конотопської міської ради від 02.11.2021 року №01-11/3267 разом з переліком документів необхідних для прийняття позивача на квартирний облік. Проте, ні позивач, ні його представник до цього часу з заявою не зверталися.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Систему нормативно-правових актів, що регулюють житлові відносини в Україні, складають Конституція України, Житловий кодекс Української РСР (далі - ЖК УРСР), Цивільний кодекс України, Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та інші закони, укази Президента України; постанови Кабінету Міністрів України та інші нормативно-правові акти.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно пп. 2 п. а) ч. 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Відповідно до п. 64 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» у разі коли у дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, відсутнє житло, яке належить їй на праві власності (користування), або якщо повернення до нього неможливе, після досягнення дитиною 16-річного віку служба у справах дітей за місцем походження або проживання дитини з урахуванням її бажання подає районній, районній у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчому органові міської, районної у місті, сільської, селищної ради документи дитини, необхідні для взяття її на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Згідно ст. 15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання належать діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, а також особи з їх числа. З метою запобігання бездомності осіб із груп ризику місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування забезпечують виконання законодавства щодо збереження та захисту житлових та майнових прав дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа, мешканців гуртожитків.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, мають право проживати в дитячих будинках сімейного типу до повернення їм зазначеного житла або надання житла місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування.

З ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, вбачається, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Пунктом 6 ст. 167 Сімейного кодексу України, дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього.

Питання розподілу і надання житлових приміщень вирішується відповідно до ЖК УРСР (діючого на підставі Постанови Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" від 12.09.91 р. N 1545-XII) та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, і належить до виключної компетенції виконавчих органів місцевої влади, на які відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» покладено повноваження щодо обліку громадян, які згідно з чинним законодавством потребують поліпшення житлових умов, розподілу та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Згідно зі ст. 31 ЖК УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населенному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Відповідно до ст. 4 ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що віднесені до державного, громадського, приватного житлового фонду, та житлового фонду соціального призначення.

Згідно ст. 5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Порядок обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, підстави взятті таких осіб на облік та зняття з обліку, надання особам жилих приміщень регулюються ст. 31-60 ЖК УРСР та Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року N 470, діючих на підставі Постанови Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" від 12.09.1991 року N 1545-XII.

Згідно пп. 1,2 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов.

Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР.

Відповідно до п. 18 Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради, сільському

голові (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за місцем проживання громадян (у випадку, передбаченому абзацом четвертим пункту 8 цих Правил, - за місцем перебування внутрішньо переміщеної особи на обліку в Єдиній

інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб) та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу або іншому громадському об`єднанню (організації) за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім`ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.

До заяви додаються:

довідки про реєстрацію місця проживання особи на кожного члена сім`ї, видані виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, сільським головою (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган

реєстрації), за формою, встановленою в додатку 13 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року N 207;

довідки про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчому комітеті сільської, селищної, міської ради).

Громадяни, які беруться на облік на пільгових підставах або користуються правом першочергового чи позачергового одержання жилих приміщень, зазначають про це у заяві і подають відповідні документи.

Згідно копії рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради № 200 від 20.06.2011 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.17).

Відповідно копії повідомлення про перебування на обліку дитини служби у справах дітей Конотопської міської ради від 16.12.2011 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поновлений на первинному обліку служби у справи дітей Конотопської міської ради з 06.06.2011 року, як дитина позбавлена батьківського піклування. Опіка над дитиною не призначалась. Анкета дитини, яка може бути усиновленою складена відділом освіти Лебединського міськвиконкому за №12 від 25.06.2004 року (а.с.18).

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 12.05.2005 року фонд комунального майна міської ради посвідчує, що квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 19).

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7291046 від 19.05.2005 року власниками квартири за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної приватної власності (а.с.20).

Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради № 238 від 27.08.2012 року закріплено за неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житлове приміщення, що складається з 11/200 частини буд. АДРЕСА_2 , що на праві приватної спільної власності належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 22).

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.11.2010 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на праві частковій спільної приватній власності в розмірі 11/200 (а.с. 21).

З листа начальника Центру надання адміністративних послуг Конотопської міської ради вбачається, що протягом 2021 року заяви від ОСОБА_2 на отримання адміністративних послуг не надходили (а.с. 36).

Згідно листа начальника Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Стадницький Д.С. для поліпшення житлових умов на квартирному обліку при виконавчому комітеті міської ради та у списку громадян, які користуються правом на позачергове одержання житлових приміщень не перебуває (а.с. 37).

Як встановлено в судовому засіданні ні позивач, ні його представник з відповідною заявою про взяття на квартирний облік до Центру надання адміністративних послуг Конотопської міської ради на час розгляду справи в суді не зверталися.

Аналізуючи зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради № 238 від 27 серпня 2012 року щодо закріплення за ОСОБА_2 житлового приміщення, що складається з 11/200 частини будинку АДРЕСА_2 , оскільки підстав для визнання його незаконним та скасування судом не встановлено.

Суд також не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання взяття на облік громадянина, який потребує поліпшення житлових умов та включення до списку громадян, які мають право на позачергове одержання житлового приміщення, оскільки з відповідною заявою позивач не звертався.

У позовній заяві містяться також інші аргументи позивача, які не потребують детального аналізу та не мають будь-якого вирішального значення в цій справі. При цьому суд зазначає, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09 грудня 1994 року, № 303-A, §29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, §58).

Керуючись ст.. 47 Конституції України, ст. 4, 5, 31, 71 ЖК УРСР, Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, ст.. 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні вимог ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Буток Т. А.