Провадження № 2/712/154/22
РІ Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року Соснівський районний суд міста Черкаси у складі

головуючого судді : Токової С.Є.

при секретарі : Тітовій О.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представників сторін

позивача : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідача : ОСОБА_4

третьої оособи ОСОБА_5

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Описова частина. Стислий виклад позицій учасників справи.

29.12.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов"язки, схильний до ігроманії, виносив з дому техніку, ювелірні вироби та здавав їх у ломбард для отримання коштів, забирав соціальну допомогу, яка виплачувалась на дитину. Наразі, з 2017 року жодного разу не з"являвся до сина, не цікавився його життям. Позивач уклала шлюб з ОСОБА_7 , який займається вихованням дитини та його забезпечення, духовним розвитком. Неповнолітній син сприймає його як батька, при цьому не пам"ятає свого біологічного батька. У 2015 році відповідач був попереджений службою у справах дітей про необхідність змінити ставлення до виховання сина, але свою поведінку не змінив. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав було предметом розгляду органу опіки та піклування , коли вона у 2019 році зверталась до суду із відповідним позовом. На засідання комісії ОСОБА_6 не з"явився, проте його представник запевнив орган опіки та піклування , що відповідач перебуває на заробітках у Польщі і по прибуттю в Україну обов"язково буде спілкуватися із сином. Це стало підставою, що вона залишила свій позов без розгляду. Проте, відповідач приїхавши у місто Черкаси влітку 2020 року та перебуваючи в Україні більше тижня жодного разу з дитиною не спілкувався, не телефонував та просив знайомих не повідомляти, що він приїхав.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд позбавити ОСОБА_6 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відзиві на позов, представник відповідача адвокат Дубінський В.М. позовні вимоги не визнав, посилаючись на необгрунтованість та недоведеність доводів позивача. Зокрема вказува на відсутність заборгованості по сплаті аліментів, оскільки відповідач надсилає кошти своїй матері, а остання передає кошти ОСОБА_1 . Відповідач дуже любить свого сина, обов"язки батька він не нехтує , про дитину піклується. Сам факт заперечення проти позову є доказом прояву інтересу до дитини.

Рух справи в суді :

Ухвалою від 09 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою від 17 березня 2021 року зобов"язано орган опіки та піклування міста Черкаси надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_9 .

Ухвалою від 17 березня 2022 року зобов"язано Державну прикордонну службу України надати до судового засідання інформацію щодо перетину державного кордону України ОСОБА_6 .

Ухвалою від 25 травня 2021 року закрито підготовче судове засідання , справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Осадча Л.С. підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просили суд задоволити позов. Додатково пояснили суду, що на даний час син навчається у школі, батьківські збори відвідує позивач та вітчим ОСОБА_7 , дитина не знає свого біологічного батька, який більше п"яти років до нього не з"являється та з ним не спілкується. Відповідач один раз після свого від"їзду до Польщі прибував до м. Черкаси, але з сином не зустрічався. Дитина має мобільний телефон, проте, відповідач не телефонує йому. Позивач з сином відвідувала психолога. В ході психологічного дослідження було встановлено, що психіка дитини сприймає модель сім"ї цілісно. Дитина вказує, що любить маму, тата ОСОБА_10 ( вітчима), брата та бабусю.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві. Пояснив суду, що відповідач тривалий час перебуває в Польші на заробітках, аліменти сплачує вчасно, а тому відсутні правові підстави для позбавлення його батьківських прав.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради підтримала висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2011 року . Від шлюбу мають сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 10.08.2019 року виданого Черкаським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територаільного управління юстиції у Черкаській області .

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 30 березня 2015 року шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітній проживає з матір"ю .

20.08.2016 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_7 та змінила прізвище із " ОСОБА_13 " на " ОСОБА_14 ". Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 02.07.2019 року № 729 надано дозвіл на зміну прізвиша неповнолітнього з " ОСОБА_13 " на " ОСОБА_14 " .

Відповідно до Характеристики дошкільного навчального закладу( ясла-садок) комбінованого типу № 62 " Казка" від 18.10.2019 року вихованням неповнолітнього ОСОБА_8 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 займається матір ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_7 : приводять та забирають з дошкільного навчального закладу, відвідують батьківські збори та святкові ранки.

На даний час неповнолітній ОСОБА_8 навчається у Черкаській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 13. Із наданої навчальним закладом характеристики на сім"ю неповнолітнього вбачається, що ОСОБА_8 відвідує школу з 01.09.2020 року . Вихованням дитини займається матір ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_7 , які приводять та забирають дитину , відвідують батьківські збори та беруть активну участь в житті класу. Дитина адаптована, контактна, у навколишньому та побутовому середовищах орієнтується достатньо.

Викладені в характеристиці відомості підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , яка є класним керівником неповнолітнього та яка пояснила суду, що після зарахування неповнолітнього ОСОБА_8 до школи , познайомилась з його батьками та була здивована, що ОСОБА_7 не є біологічним батьком неповнолітнього, оскільки він опікується дитиною як власним сином, а неповнолітній називає його своїм батьком. Біологічного батька неповнолітнього не знає. Він жодного разу у школі не з"являвся, життям, навчанням дитини не цікавився.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачкою. Від шлюбу мають сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, він виховує разом із ОСОБА_1 сина від її першого шлюбу - ОСОБА_8 , батько якого - відповідач ОСОБА_6 дитиною не цікавився як до від"їзду в Польщу, так і зараз, тобто більше п"яти років. Дитина свого біологічного батька не знає, вважає батьком його. Він також сприймає ОСОБА_17 як свого сина, піклується про його духовний розвиток, дитина відвідувала дитячий садок, а з вересня 2020 року навчається у школі. Він цікавиться навчанням дитини, відвідує батьківські збори, водить сина ОСОБА_17 на спортивні заняття. Також зараз утримує сім"ю, оскільки позивач ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за їх спільною дитиною.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_18 він є батьком відповідача. Позивач - його колишня невістка, з якою він перебуває у неприязнених відносинах. Його син ОСОБА_6 перебуває на заробітках у Польщі, останній раз приїздив влітку 2020 року, чи зустрічався із неповнолітнім сином йому невідомо. Також йому не відомо в якій школі навчається онук, з неповнолітнім він не спілкується, оскільки вважає, що позивач буде чинити йому перешкоди. У встановленому законом порядку не звертався із заявами про усунення першкод у спілкуванні з онуком.

Аналогічні пояснення в судовому засіданні надала і свідок ОСОБА_19 , - мати відповідача. Також повідомила суд, що син присилав їй кошти і вона погашала заборгованість по сплаті аліментів, якої на даний час не існує.

Відповідно до Інформації щодо проведеного психологічного дослідження міського центру соціальних служб для сімей , дітей та молоді стосунки між матір"ю ОСОБА_1 та сином ОСОБА_20 є довірливими, у матері наявний оптимальний емоційний контакт з дитиною, повністю задовольняються її базові потреби. Відносини між вітчимом та неповнолітнім ОСОБА_20 можна охарактеризувати як довірливі. Хлопчик називає ОСОБА_10 " татом", оскільки рідного батька він не пам"ятає. За аналізом психомалюнків та проективних методик було виявлено, що психіка дитини сприймає модель сім"ї цілісно. Травматичнихспогадів, образ, переживань хлопчик немає, проте присутня вірогідність травматичного стану при контакті з біологічним батьком. Так як неповнолітній не пам"ятає свого біологічного батька і батьком вважає вітчима, то контакт з біологічним батьком може призвести до глибоких внутрішніх конфліктів особистості дитини, психічних травм та розладів та викривлення сприйняття моделі сім"ї.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17 травня 2021 року №284/30-03-03( на виконання ухвали суду від 17 травня 2021 року) визнано за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 щодо неповнолітнього ОСОБА_21 щодо малолітнього ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаний висновок обгрунтовано тим, що батько ОСОБА_6 надіслав на адресу служби у справах дітей довідку Соснівського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції ( місто Київ) від 24.03.2021 року про відсутність заборгованості щодо сплати аліментів та пояснення, з яких встановлено, що він перебуває на заробітках в Польщі, не має можливості в повному обсязі виконувати свої батьківські обов"язки , так як є заробітчанином та перебуває за межами країни. Категорично заперечує проти позбавлення батьківських прав.

Норми права, які підлягають застосуванню .

За приписами частини першої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, разом з тим рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей не є предметом ї основної турботи.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р., установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на спілкування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За правовим висновком Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-1945цс17 в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

При вирішенні будь-якого спору щодо дітей необхідно враховувати, що у Декларації прав дитини, що прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, було розлучена зі своєю матір`ю (принцип 6).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час розгляду судами спору) визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що можеспричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною та виходить з того, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Між тим, в судовому засіданні встановлено, що бажання спілкуватись з неповнолітнім сином та приймати участьу його вихованні у відповідача відсутні, що підтверджується наступним .

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач з 08.07.2020 року по 22.07.2020 року перебував в м.Черкаси, прибувши з Польщі, де перебуває за твердженням його представника на заробітках, однак з неповнолітнім сином не зустрічався та не спілкувався.

На даний час, неповнолітньому сину відповідача виповнилось вісім років, він навчається у загальноосвітній школі, а тому ОСОБА_6 використовуючи сучасні засоби зв"язку має можливість цікавитись як навчанням дитини, так і його розвитком, а отже, навіть дистанційно приймати участь у житті дитини. Проте, жодних дій, які б свідчили про батьківське ставлення до дитини , відповідачем не вживається.

Посилання на сплату аліментів та відсутність заборгованості як на обставину участі у вихованні дитини, суд також оцінює критично, оскільки відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надавав, що стало підставою для стягнення аліментів у судовому порядку на підставі рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29.04.2015 року та в подальшому обмеження його у праві виїзду за межі України, керування транспортним засобом через виникнення заборгованості по сплаті аліментів.

Статтею 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд не погоджується із висновком органу опіки і піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки факт умисного ухилення від виконання батьківських обов"язків , не бажання спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні , остаточного і свідомого самоусунення від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні .

Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Виходячи зі змісту п. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає доведеними обставини ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини , та ураховуючи інтереси неповнолітнього , дає підстави позбавити батьківських прав батька з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7,141,159 СК Українивипливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, батько дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав, прав є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 рн. 80 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду та документально підтверджені витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 10 360 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 133 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 155, 164, 165 СК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати за надання правничої допомоги адвоката в розмірі 10 360 грн. ( деясть тисяч триста шістдесят грн)

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення суду виготовлено 11 липня 2022 року.

Головуючий : С.Є. Токова

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 АДРЕСА_3