Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» про визнання дій незаконними та зобов`язання припинити дії,-

В С Т А Н В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила суд: взнати протиправними дії відповідачів щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості у січні 2020 року за спожитий природний газ у розмірі 1806,20 грн. Визнати протиправними дії відповідачів щодо ОСОБА_1 в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу, виходячи із показників загально будинкового вузлу обліку газу та в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу. Зобов`язати відповідачів здійснити ОСОБА_1 , перерахунок плати за газ починаючи з грудня 2017 року до встановлення індивідуального лічильника обліку газу виходячи із діючих норм споживання газу для громадян в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники. Визнати за ОСОБА_1 право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок відповідачів. Зобов`язати відповідачів відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» у термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення у квартирі АДРЕСА_1 індивідуального газового лічильника за власний рахунок побутовому споживачу ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є співвласником кв. АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована, проживає та є побутовим споживачем природного газу. Лічильник газу в квартирі не встановлений, квартира забезпечена газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі. Позивач він отримав від ТОВ «Запоріжгаз збут» (відповідача 2) рахунок на оплату за спожитий газ, в якому несподівано з`явилася нова графа про борг за перерахунки у січні 2020р. і з`явився борг у розмірі 1806,20 грн., після чого він звернувся до відповідачів з заявами щодо списання заборгованості, як помилково нарахованої.

Листом від 30.03.2020 р. № 69001.3-Лв-2992-0320 АТ «Запоріжгаз» повідомило ОСОБА_1 про те, що Оператор ГРМ має право ініціювати встановлення будинкового вузла обліку як на один багатоквартирний будинок, так і на групу багатоквартирних будинків. Ними було встановлено один лічильник на два багатоквартирних будинки. Починаючи з 01.12.2017 року нарахування плати за газ почали здійснювати виходячи з показів загальнобудинкового лічильника. Заборгованість утворилась в зв`язку з тим, що 31 особа з цих будинків раніше звернулися до суду і за судовим рішенням їм перерахували вартість спожитого газу, а тому обсяг газу, спожитого ними по загальнобудинковому лічильнику було перерозподілено на інших мешканців будинку.

Листом від 13.03.2020 р. № 697-Лв-1307-0320 ТОВ «Запоріжгаз збут» повідомило ОСОБА_1 , що вони проводять лише нарахування вартості природного газу на підставі даних Оператора ГРМ про обсяг спожитого газу. Після врегулювання питань, пов`язаних із обліком природного газу, буде здійснено перерахунок нарахувань вартості спожитого газу. Також у цьому листі зазначалося, що станом на 11.03.2020 р. по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 наявна заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 1900,56 грн.

Позивач також вказав в позові, що у червні 2020 року на його адресу надійшло повідомлення про погашення заборгованості у сумі 1784,20 грн. та його попереджено про можливість припинення газопостачання у разі несплати заборгованості.

Позивач вважає, що дії відповідачів щодо нарахування заборгованості за спожитий природний газ, здійснення нарахування за спожитий газ на підставі показів загальнобудинкового лічильника газу, відмова встановити індивідуальний лічильник обліку газу в квартирі є незаконними, та такими, що порушують її права.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що до грудня 2017 року нарахування плати за спожитий газ ТОВ «Запоріжгаз» проводило відповідно до норм споживання (3,3 кубометрів газу на одну зареєстровану особу), встановлених Постановою КМУ від 23.03.2016 р. № ц203. З грудня 2017 року відповідачі почали здійснювати облік спожитого газу за показниками загальнобудинкового лічильника, встановленого на два багатоквартирних будинки по АДРЕСА_2 . В результаті чого щомісячна норма нарахувань за спожитий газ збільшилась. Цей вузол обліку було встановлено з порушенням порядку, визначеного ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» - без відповідних рішень зборів співвласників будинку. З 01.09.2017 р. будинки по АДРЕСА_3 обслуговуються ТОВ «Керуюча компанія «Мрія», проте питання щодо встановлення цього вузла обліку спожитого природного газу відповідачі не узгоджували з обслуговуючою організацією.

Ухвалою суду від 24.07.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2021 року матеріали справи передано на розгляд до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.04.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» у відзиві на позовну заяву вказав, що не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу проводилося відповідно до нормативних актів, які діяли на час встановлення цього приладу, на підтвердження чого надано акт від 09.11.2017 року прийому в експлуатацію цього об`єкту системи газопостачання, і лише 19.01.2018 року набрали чинності зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», за якими визначено інший порядок встановлення лічильників газу. Також відповідач зазначав, що нарахування за обсяги спожитого природного газу проводиться за показаннями будинкового вузлу обліку, що відповідає діючому законодавству. У разі незгоди власника квартири розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру за власні кошти. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Окрім того, представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» надав суду письмове клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Пояснює тим, що з доданих до позовної заяви копій документів стосовно оплати послуг адвоката вбачається, що позивач оплатив адвокату за представництво інтересів в судових засіданнях при розгляді справи у суді першої інстанції 4000 грн., які є завищеними сумами у зв`язку з тим, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» надали суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що ТОВ «Запоріжгаз Збут», як постачальник природного газу не забезпечує облік природного газу, а лише здійснює розрахунок оплати вартості послуг з газопостачання.

Ухвалою від 04.10.2021 зупинено провадження у справі на підставі п. 10 ч.1 ст.252 ЦПКУкраїни - до ухвалення рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 212/5836/17 про перегляд рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалою від 14.01.2022 провадження у справі поновлено.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Квартира АДРЕСА_1 , в якій мешкає та/або зареєстрований ОСОБА_1 , який є побутовим споживачем зі споживання природного газу, його житлові приміщення обладнані газовою плитою для приготування їжі належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної спільній часткової власності (а.с. 15).

На території м.Запоріжжя господарську діяльність з розподілу природного газу здійснює Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», яке є правонаступником ПАТ «Запоріжгаз».

ТОВ «Запоріжгаз збут» є постачальником газу, зокрема, для побутових споживачів, які проживають на території м. Запоріжжя.

Відповідно до пункту 33 ч.1 ст. 1 Закону України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (зріджений природний газ).

Ця система правовідносин може бути представлена як сукупність договорів різного виду, які укладаються суб`єктами ринку природного газу. Права та обов`язки суб`єктів ринку природного газу як сторін відповідних договорів визначаються безпосередньо зазначеним Законом.

Серед споживачів окреме місце займають побутові споживачі - фізичні особи, які придбавають природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу").

Серед принципів функціонування ринку природного газу пункт 1 частини першої статті 3 Закону України "Про ринок природного газу" першочергово визначає забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу.

Серед прав споживача передбачено право на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів, а також безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу (пункти 4, 5 частини першої статті 13 Закону України "Про ринок природного газу"). Аналогічні права визначені у типовому договорі постачання природного газу споживачам, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831).

З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України "Про ринок природного газу").

За частиною четвертою статті 18 Закону України "Про ринок природного газу" держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням.

Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу".

Стаття 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" в редакції від 21 грудня 2017 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року.

Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами.

Приписами абзаців третього-п`ятого пункту 4 Тимчасового положення у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46) передбачено, що:

- ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи;

- встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку;

- власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

З наведених положень вбачається, що до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

Отже для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку.

Також відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку.

У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності.

Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності.

Разом з тим відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом.

Тобто з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України.

Відтак суд вважає, що до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку"). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.

Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати діяв з порушенням вимог законодавства.

Під час ухвалення рішення суд у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 (зокрема, пункту 5 глави 3 розділу VI цього Кодексу) в березні 2016 року ПАТ «Запоріжгаз» направило споживачу ОСОБА_1 . Заяву-приєднання до умов типового договору розподілу природного газу.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: "споживач" - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про ринок природного газу" та Кодексі ГРС.

Доказом факту приєднання споживача ОСОБА_1 до типового договору розподілу природного газу є щомісячне споживання ним природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Належним чином виконуючи всі умови вказаного договору, позивач регулярно оплачував рахунки АТ «Запоріжгаз» про сплату послуг за договором у терміни, визначені у рахунках.

Проте АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» в односторонньому порядку перестало виконувати свої зобов`язання, визначені пунктом 6.2 типового договору, в частині забезпечення споживачів безперервним постачанням природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим договором, та забезпечення належної якості надання послуг з постачання природного газу відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору. Так, у листопаді 2017 року ПАТ «Запоріжгаз» без відома мешканців і співвласників будинків, а також без узгодження з обслуговуючою організацією питання щодо проведення відповідних робіт установило один загальнобудинковий вузол обліку газу на два багатоквартирних будинки за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Як вбачається з наданих доказів у лютому 2020 року ОСОБА_1 отримав від відповідача 2, рахунок на оплату за спожитий газ, в якому наявна графа про борг за перерахунки у січні 2020р. у якому зазначений борг у розмірі 1806,20 грн. Після чого останій звернувся до АТ «Запоріжгаз» з заявою про незгоду з перерахуванням сплати за газ, з відповіді на яку вбачається, що АТ «Запоріжгаз» в односторонньому порядку почало проводити нарахування не за тими умовами, за якими він погоджувався за Договором приєднання (тобто, по нормі споживання газу на кожну людину, яка зареєстрована у квартирі), а за показаннями загальнобудинкового прибору обліку газу.

Слід звернути увагу на те, що пунктом 6 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46; далі - Тимчасове положення), визначено, що зняття та фіксація показань будинкового вузла обліку на будинок чи групу будинків та квартирних лічильників газу (за їх наявності) здійснюються представниками оператора газорозподільної системи та експлуатаційної організації щомісяця відповідно до узгоджених між сторонами договірних відносин щодо зняття показань будинкового вузла обліку та квартирного лічильника газу. Під час зняття показань можуть за бажанням бути присутні представники відповідних державних органів, мешканці будинку.

До того ж, АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» не уклало договору на зняття показань будинкового вузла обліку, не склало акт балансового розмежування зі схемою та акт зняття первинних показників лічильника і вводу лічильника в експлуатацію. У організації, що обслуговує будинки АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 (ТОВ «Керуюча компанія «Мрія») відсутні договірні відносини з АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, а також щодо проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку природного газу в будинку по АДРЕСА_3 . Відповідачем АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» не складено акт балансового розмежування зі схемою, акт зняття первинних показників лічильника та не отримано дозвіл власника будинку на його встановлення, а тому АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» неправомірно нараховує споживачам, зокрема, позивачу ОСОБА_1 , об`єм (обсяг) спожитого природного газу згідно з показаннями загальнобудинкового вузла обліку газу.

Крім того, у зв`язку із численними порушеннями процедури введення в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_4 не виключена ймовірність завищення показань лічильника з метою покладення на споживачів додаткових витрат за спожитий природний газ. Фактично споживачів усунуто від процедури щомісячного зняття показань загальнобудинкового вузла обліку газу. Невідомим є функціональний стан вказаного приладу та чи проходив він державну повірку.

В статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З наведеного слідує, що суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 26 жовтня 2021 року (справа № 212/5836/17, провадження № 14-11цс21) в аналогічній справі дійшла наступних висновків.

У питанні правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника газу можна виокремити такі режими регулювання:

- до 20 січня 2018 року - за письмовою згодою споживачів відповідно до Тимчасового положення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 р. № 620) та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а також за умови укладення договору щодо зняття показань з будинкового вузла обліку та квартирних лічильників газу з власником (власниками) будинку (будинків) (квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо;

- з 20 січня 2018 року - загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку відповідно до чинної редакції Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Тому для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ.

Таким чином, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України.

Втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, до та після 20 січня 2018 року можна було лише за згодою власників такого майна, що мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.

Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу необхідно кваліфікувати не тільки в контексті застосування попередньої та чинної редакцій Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а також у контексті норм про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку слід кваліфікувати як протиправні незалежно від того, вчинені вони до 20 січня 2018 року чи після цієї дати.

Дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01 січня 2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу будуть правомірними за одночасного дотримання таких умов: у споживачів не встановлені індивідуальні лічильники обліку газу; загальнобудинковий лічильник газу встановлений з дотриманням положень законодавства, зокрема за наявності згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку.

За відсутності хоча б однієї з указаних умов дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01 січня 2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу суперечитимуть як Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і приписам законодавства про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Законодавство передбачає два механізми визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників: за показаннями загальнобудинкового лічильника та за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Якщо з будь-яких причин установити загальнобудинковий лічильник природного газу у певний проміжок часу з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, внаслідок відсутності згоди співвласників будинку) не виявляється можливим, то визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників має відбуватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу».

За таких обставин суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про визнання дій відповідачів протиправними (незаконними) та зобов`язання припинити такі дії підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позовні вимоги щодо зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснити ОСОБА_1 перерахунок плати за спожитий газ, починаючи з грудня 2017 року до встановлення індивідуального лічильника обліку газу, виходячи із діючих норм споживання газу для громадян в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники також підлягають задоволенню із зазначенням конкретних періодів нарахування обсягу спожитого природного газу.

З приводу позовних вимог про визнання права за позивачем на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз».

Згідно з п. 10 гл. 2 розділу Х Кодексу ГРС установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно з пп.5 ч.2 гл.2 розділу ХІ Кодексу ГРС до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить відмова в доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу.

Згідно з п.6 гл.3 розділу ХІ Кодексу ГРС у разі відмови в доступі до об`єкта споживача, внаслідок чого оператор газорозподільної системи не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати недопуску, визначеної в акті про порушення.

Ознайомлення побутового споживача із запланованими датою та часом встановлення лічильника газу має бути підтверджено позначкою про вручення йому письмового попередження про встановлення лічильника газу, яке має бути надане побутовому споживачеві не пізніше ніж за десять робочих днів до запланованої дати встановлення лічильника газу.

При цьому представник оператора газорозподільної системи в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об`ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об`ємами споживання природного газу населенням не застосовується.

Абзацом 7 п. 3 гл. 4 розділу IX Кодексу ГРС передбачено, що якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Відповідачі АТ «Запоріжгаз», як Операторо ГРМ, взяли на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивач взяв на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 "Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу" (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн. а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Також суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Наведеними вище спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов`язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб`єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Отже, законом не передбачено покладення на споживача обов`язку фінансувати витрати зі встановлення лічильника газу у багатоквартирному будинку, в якому розташована його квартира, або ж у його квартирі.

Для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим) від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи, тобто у разі доведеності факту відмови в доступі до об`єкта споживача.

При цьому законодавством не розмежовано поняття «об`єкт споживача», що в даному випадку може бути як багатоквартирний будинок в разі встановлення загальнобудинкового приладу обліку, так і інше житло - в разі встановлення індивідуального приладу обліку газу.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 591/393/17 (провадження № 61-13395св18).

Отже, законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення лічильника газу - квартирного та загальнобудинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням.

АТ «Запоріжгаз» не довів факт здійснення позивачем, як побутовими споживачами природного газу, правопорушення у вигляді повної відмови від встановлення за рахунок Оператора ГРМ лічильників природного газу - індивідуального та загальнобудинкового, оскільки позивач виявила бажання щодо встановлення індивідуальних лічильників.

В статтях 5, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» відсутні будь-які положення, які б передбачали встановлення для однієї категорії споживачів виключно індивідуальних газових лічильників, а для іншої категорії споживачів загальнобудинкових приладів обліку газу, а тому слід прийти до висновку, що відповідно до цього Закону Оператор ГРМ не вправі одноособово вирішувати питання, який саме газовий лічильник має бути встановлений для споживача, індивідуальний чи загальнобудинковий і споживач може нести встановлену законом відповідальність лише за відмову від встановлення газового лічильника як у всьому будинку, так і у своє помешкання.

Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2021 року (із змінами, внесеними згідно із Законом N 2260-VIII від 21.12.2017).

Зазначене вище відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 214/2435/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2021 року у справі № 212/5836/17.

Таким чином, саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

З урахуванням вимог статті 5 Закону України "Про захист прав споживачів", статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

Оскільки відповідач АТ «Запоріжгаз» не забезпечив позивачу встановлення індивідуального лічильнику газу, суд дійшов висновку про те, що невстановлення індивідуального лічильника природного газу через непогодження цього питання із позивачем, безпосередньо порушують права позивача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачем.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що право на встановлення індивідуальних лічильників газу побутовим споживачам газу у їх квартирах встановлено законодавством, додаткового визнання цього права судовим рішенням не потребується, а тому суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивачів в даному випадку буде зобов`язання відповідача АТ «Запоріжгаз» за свій рахунок здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах позивача. Що буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачеві індивідуального лічильника забезпечить оплату ним саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Отже, обраний позивачами спосіб захисту суд вважає таким, що відповідає вимогам статті 16 ЦК України.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі "Кантоні проти Франції" ("Cantoni v. France"), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України", заява " № 20372/11).

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо солідарного стягнення з відповідачів на її користь судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6600 грн. підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

До позовної заяви ОСОБА_1 надала такі копії: договору про надання правової допомоги від 19.02.2020 р. № 6 (а.с. 31); розрахунку витрат на правову допомогу від 15.07.2020 р. (а.с. 36); акту про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно договору № 6 від 19.02.2020 р. (зворот а.с. 35); квитанцій до прибуткових касових ордерів за договором від 19.02.2020 р. № 6/1, № 6/2 та від 15.07.2020 р. № 6/4, № 6/3 (а.с. 37); свідоцтва ОСОБА_2 про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 32).

З наданих суду акту про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно договору № 6 від 19.02.2020 р. та квитанцій до прибуткових касових ордерів за договором від 19.02.2020 р. № 6/1, № 6/2 та від 15.07.2020 р. № 6/4, № 6/3 вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2600,00 грн. (які складаються з оплати позивачем послуг за надану адвокатом консультацію 300 грн., складання заяв до Відповідача 300 грн., оплати послуг зі складання і подачі до суду позовної заяви 2000 грн.) знайшли своє підтвердження і мають бути стягнуті на користь позивача ОСОБА_1 з відповідачів.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини 5 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 6 ції статті передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням клопотання представника відповідача - АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката суд дійшов висновку, що судові витрати по оплаті послуг адвоката щодо представництва інтересів позивача в судових засіданнях при розгляді справи у суді першої інстанції (оплачені позивачем згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 6/4 від 15.07.2020 р. в розмірі 4000 грн.) не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, оскільки такі послуги адвокатом фактично не надавалися справу було розглянуто в спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір в розмірі 908 грн. має бути покладений на відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 264, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 5, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості у січні 2020 року за спожитий природний газ у розмірі 1806,20 грн..

Визнати протиправними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» щодо визначення ОСОБА_1 об`єму (обсягу) спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу.

Визнати протиправними дії Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» в частині нарахування ОСОБА_1 плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» припинити дії щодо нарахування ОСОБА_1 плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу.

Зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснити ОСОБА_1 перерахунок плати за об`єм (обсяг) спожитого природного газу, починаючи з грудня 2017 року за такими нормами споживання:

-з грудня 2017 року і до 07 лютого 2019 року відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників»;

-з 08 лютого 2019 року і до 06 березня 2019 року відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 року № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами»;

-з 07 березня 2019 року (і до затвердження нових норм) відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу».

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» за власний рахунок встановити у належній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві приватної спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 індивідуального газового лічильника.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути пропорційно задоволених позовних вимог на користь ОСОБА_1 з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2600 грн., а саме по 1300 грн. з кожного.

Стягнути пропорційно задоволених позовних вимог у дохід держави судовий збір з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» в розмірі 908 грн., а саме по 454 грн. з кожного.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України, зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд, 7, .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут», м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд, 7, .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А. Галущенко