П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2022року м. Київ

Справа № 753/21137/20

Провадження: № 22-ц/824/1998/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року, ухвалене під головування судді Мицик Ю.С.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 02.08.1997. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку із припиненням ведення спільного господарства, побуту та фактичних сімейних відносин внаслідок тривалих конфліктів, відповідач ігнорує свій обов`язок щодо утримання своєї повнолітньої дитини ОСОБА_3 , який знаходиться на повному утриманні матері. На даний час ОСОБА_3 навчається у Київському університеті імені Грінченка на денній формі навчання, що підтверджується довідкою від № 480 від 01.10.2020. У зв`язку із тим, що син є повнолітнім, але продовжує навчання в учбовому закладі, а відповідач не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку, позивачка просила суд стягнути аліменти на повнолітню дитину, що навчається в розмірі 3113,15 грн. щомісячно, починаючи від дати подачі позову і до закінчення навчання, але не більше ніж, досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3113 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 09.12.2020 та до припинення сином навчання у вищому навчальному закладі, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що він бере активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні своїх повнолітніх дітей, задовольняючи всі їх потреби, у тому числі, пов`язані з навчанням в університеті. Також суд першої інстанції помилково застосував положення ч. 2 ст. 182 СК України глави15 цього Кодексу, яка регулює відносин між батьками та неповнолітніми дітьми щодо їх утримання, в той час коли правовідносини між батьками та повнолітніми дітьми регулюються главою 16 цього Кодексу, зокрема, ч. 1 ст. 199 СК України. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками та повнолітніми дітьми щодо надання їм утримання застосовуються норми статтей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Окрім того, вказав, що на його утриманні перебуває непрацездатний батько, який є інвалідом 2 групи, проте, не зважаючи на вказані обставини, він, ОСОБА_1 також забезпечує матеріально і своїх синів.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 02.08.1997 року між сторонами укладено шлюб (а.с. 3).

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4)

Як вбачається зі змісту позову, внаслідок тривалих конфліктів фактичне спільне проживання та ведення господарства між сторонами припинено.

На даний час ОСОБА_3 навчається на І курсі у Київському університеті імені Грінченка на денній формі навчання, що підтверджується довідкою від № 480 від 01.10.2020, виданою Київським університетом ім. Бориса Грінченка. Вартість навчання в рік складає 19100,00 грн., що підтверджується Договором № 43/20д-іфф про підготовку фахівця за освітньою програмою першого (бакалаврського) рівня від 14.09.2020 (а.с. 8-9).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що повнолітній син сторін навчається на денній формі навчання, він позбавлений можливості працювати, а тому не може забезпечити свої потреби, пов`язані з фізичним існуванням та навчанням. Відповідачем не надано доказів, що він є непрацездатним, про наявність медичних протипоказань встановлених йому щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, про наявність інших утриманців, відтак він спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Жодних заперечень проти позову та доказів неспроможності надавати утримання повнолітньому сину відповідач не надав, а тому суд першої інстанції вважав цілком обґрунтованою вимогу позивачки про стягнення аліментів в розмірі 3 113 грн.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно повan'язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Встановивши, що син відповідача - ОСОБА_3 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення ним 23-річного віку.

Доводи скаржника про те, що він бере активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні своїх повнолітніх дітей, задовольняючи всі їх потреби, у тому числі, пов`язані з навчанням в університеті, не підтверджені належними доказами.

Роздруківки транзакцій, що долучені до апеляційної скарги, копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_4 як на підтвердження факту купівлі відповідачем автомобіля старшому сину взагалі не відноситься до предмету доказування у даній справі.

Встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, жодного доказу про розмір доходу, який відповідач отримує, або встановлення йому інвалідності за станом здоров`я, або перебування на обліку як безробітного, суду не надано.

Також, відповідач не надав доказів того, що він утримує своїх батьків пенсіонерів, оскільки не подано доказів про їх доходи. Довідка ПФУ про розмір отримуваної батьком відповідача ОСОБА_5 пенсії не є належним доказом його перебування на утриманні сина.

Саме відповідач зобов`язаний довести, що в нього є об`єктивні та суб`єктивні поважні причини, через які він не в змозі надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, за відсутності таких доказів, у суду не має підстав вважати, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині.

При цьому, слід відмітити, що самим відповідачем в апеляційній скарзі не заперечується така можливість, а навпаки, підтверджується.

Також колегія суддів не приймає до уваги і доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального, оскільки стаття 200 СК України глави 16 цього Кодексу прямо вказує на те, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відтак посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не повинен був застосувати положення статті 182 СК України є неприйнятними.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції правильно встановивши обставини у справі та належним чином оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3113 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 09.12.2020 року та до припинення сином навчання у вищому навчальному закладі, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура