Справа № 522/8059/22
Провадження № 2/522/3990/22
УХВАЛА

15 липня 2022 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Косіцина В.В. розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2022 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та розподілу майна.

Одночасно з позовом, надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 , оскільки остання активно шукає покупців на квартиру, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В.

15 липня 2022 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та встановлено загальний порядок розгляду справи.

Як вбачається із наданих суду матеріалів справи, предметом розгляду по даному позову є майно (квартира), розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 .

Згідно даних Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно власником 1/3 частини спірної квартири є ОСОБА_3 , тобто відповідачка, яка змінила прізвище на ОСОБА_4 після розірвання шлюбу у 2021 році, а власником 2/3 ОСОБА_5 , яка не є стороною у справі.

Отже, заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, передбачено нормами чинного законодавства та є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної справи, проте оскільки тільки частина спірного майна належить відповідачу то тільки на неї й може бути накладений арешт.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 23.12.2020 N 756/2609/20 (провадження N 61-11479св20) викладено правову позицію згідно з якою:

"Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу".

У відповідності з ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Суд встановив, що заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, передбачений нормами чинного законодавства, та є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної справи. Таке забезпечення позову, враховуючи його предмет та ціну позову, можна вважати співмірним із заявленими вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

В той же час, суду ще тільки належить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та склад майна набутого за цей час.

Проте, вказане може бути встановлено лише за результатами розгляду справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та розподілу майна.

З огляду на матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення, суд вбачає між сторонами реальний спір щодо поділу майна.

Виходячи з викладеного, заходи забезпечення позову про які просить позивач, фактично будуть спрямовані на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, а саме розпорядження відповідачем майном, яке може бути визнане спільним, без дотримання вимог статті 65 СК України, з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на її користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як відсутність вказаних заборон може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, оскільки відповідач має можливість для відчуження спірного майна, існує реальна можливість для відповідача відчужити майно третім особам, що суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду.

Суд також встановлює, що наразі відсутні підстави вважати застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки.

Обмеження у своїх правах. що зазнає відповідач у разі накладення арешту на квартиру, суд вважає більш ніж співмірними з ризиком відчуження квартири третім особам та труднощами, які в цьому випадку можуть виникнути при виконанні рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Вимоги позивача щодо забезпечення позову суд вважає розумними, обґрунтованими та адекватними в частині накладення арешту на 1/3 частину квартири, що належить відповідачу.

Таким чином, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення клопотання про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-154, 157, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Косіцина В.В.