Провадження № 2/761/3965/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

за участі секретаря: Корнійчук Є.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , (яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповонолітньої дитини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської РДА м. Києва, предмет позову: визнання дій щодо реєстрації в предметі іпотеки третіх осіб неправомірними та позбавлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК (надалі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 (надалі - відповідач-1), ОСОБА_2 , (яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповонолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (надалі - відповідач-2), ОСОБА_4 (надалі - відповідач-3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської РДА м. Києва (надалі - третя особа), про визнання дій щодо реєстрації в предметі іпотеки третіх осіб неправомірними та позбавлення права користування житловим приміщенням.

Позивач просить суд:

1. Припинити дії, які порушують право сторони договору шляхом визнання дій ОСОБА_1 , щодо реєстрації у предметі іпотеки, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 неправомірними, та вчиненими з порушенням умов законодавства.

2. Позбавити права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 неправомірно зареєстрованих осіб, а саме: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку.

Правова позиція позивача обґрунтована порушенням договору іпотеки, умовами якого передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.

02 листопада 2020 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів порушення п. 12.18 договору іпотеки від 18 травня 2007 року, яким встановлено обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на те іпотекодержателя. Позивач зазначає про те, що з метою позбавлення позбавлення права іпотекодержателя задовольнити вимоги кредитора за рахунок предмета іпотеки, у предметі іпотеки було зареєстровано чотирьох осіб, на підтвердження чого, позивачем долучено відповідні інформаційні довідки.

02 листопада 2020 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів у справі.

20 листопада 2020 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач просить суд:

1. Припинити дії, які порушують право сторони договору шляхом визнання дій ОСОБА_1 , щодо реєстрації у предметі іпотеки, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 неправомірними, та вчиненими з порушенням умов законодавства.

2. Позбавити права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , неправомірно зареєстрованих осіб, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку.

02 листопада 2020 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 серпня 2020 року матеріали справи надійшли до провадження суддя Кондратенко О.О.

На підставі розпорядження від 14 вересня 2020 року №01-08-603, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 вересня 2020 року, матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєва А.І.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 16 березня 2021 року у цивільній справі №761/23407/20, за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , (яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповонолітньої дитини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської РДА м. Києва, про визнання дій щодо реєстрації в предметі іпотеки третіх осіб неправомірними та позбавлення права користування житловим приміщенням, позовні вимоги задоволено частково та визнано неправомірними дії відповідачів та позбавлено право користування квартирою.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №761/23407/20, провадження № 2-п/761/101/2021, скасоване заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні.

07.02.2022 року представником відповідача-1 долучено до матеріалів справи докази, а саме постанову Київського апеляційного суду від 15.12.2021 року справа №761/14504/13-ц.

24.01.2022 року від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення.

Від відповідача-1 до суду надійшов відзив, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що п.18.2 договору іпотеки від 18.05.2007 року про ненадання документів у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя позбавляють власника права користуватися та розпоряджатися своєю власністю, що суперечать ст.41 Конституції України, відповідно є нікчемним і позовні вимоги позивача, що базуються на нікчемному п.18.2 договору іпотеки від 18.05.2007 року, не підлягають задоволенню.

Представник позивача подав до суду відзив на позовну заяву.

Третя особа пояснень суду не надала, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

В судове засідання, які відбулось 21.12.2022 року учасники справи не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 травня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №КІVPG0000100П.

Відповідно до п.1.1. кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1. цього договору.

Відповідно до п. 7.1. кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 18 травня 2007 року по 18 травня 2017 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 205310 доларів США на споживчі цілі в сумі 180000 доларів США, а також у розмірі 25310 доларів США на сплату страхових платежів.

Відповідно до умов п. 2.2. кредитного договору відповідач-1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позивач та відповідач-1 18.05.2007 уклали договір іпотеки квартири.

Згідно із загальними положеннями договору іпотеки відповідач-1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 65,60 кв.м., житловою площею 41.30 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу-1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Відповідно до п. 18.12 договору іпотеки від 18.05.2007 визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя.

Отже, договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, дійсно передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії.

Позивач зазначає про те, що не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки.

Проте, відповідно довідки від 27.07.2018 року в предметі іпотеки, а саме в квартирі загальною площею 65,60 кв.м., житловою площею 41,30 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до укладеного договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя:

Звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконаним якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані (п. 16.7.1); звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором у випадках:

відмови іпотекодавця в переоформленні якого-небудь із договорів страхування предмету іпотеки, особистого страхування згідно кредитного договору:

порушення іпотекодавцем зобов`язань по цьому Договору у т.ч. при порушенні порядку заміни предмету іпотеки;

прийняття судом рішення про визнання іпотекодавця недієздатним або обмежено дієздатним;

порушення кримінальної справи відносно іпотекодавця;

неможливості звернення стягнення, заставлене з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором з будь-якої причини (у т.ч. втрати, знищення, ушкодження або недосяжності предмета іпотеки для іпотеко держателя з будь-яких причин);

встановлення невідповідності дійсності відомостей, які містяться в даному договорі, або інших документів, наданих Іпотекодавцем;

пред`явлення іпотекодавцем предмета іпотеки в користування третім особам без письмової згоди Іпотекодержателя;

тривалої відсутності інотекодавця в місті постійного проживання, керуючись нормами ЦК України та нормами діючого законодавства;

в інших випадках, передбачених діючим законодавством України.

Відповідно до п. 16.8 договору іпотеки, сторони також дійшли згоди, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконанню зобов`язань на момент розірвання.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передане в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Згідно ч.3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 9 Закону № 898-IV іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Водночас ні ЦК України, ні Закон № 898-IV не містять норм, які б обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9, частини першої, четвертої статті 156 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 64 ЖК Української РСР передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (частина четверта статті 29 ЦК України).

Згідно з частинами другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено обов`язок батьків або інших законних представників зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (частина друга статті 156 ЖК Української РСР).

Суд зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді позбавлення права користування житловим приміщенням на підставі статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» чинним законодавством не передбачений, оскільки зазначена норма не встановлює такої дії, як позбавлення права користування особи житлом, а регламентує лише порядок реєстрації/зняття з реєстрації осіб, які набули або втратили право на житло, в той час як саме набуття або втрата права на користування житлом регламентується спеціальними нормами, які мають відповідні підстави, процедуру та наслідки. За таких умов вимога про позбавлення права користування житловим приміщенням є непередбаченим законом способом захисту права.

Водночас вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування, або ж про виселення таких осіб з жилих приміщень, як це передбачено законом, позивачем не заявлялися, та не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Подібний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 761/35499/18 (провадження № 61-9007св19).

А також, подібний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 09 червня 2022 року у справі №190/1457/20 (провадження №61-11897св21).

Крім того, суд звертає увагу, що постановою Київського апеляційного суду від 15.12.2021 року у справі №761/14504/13-ц, у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором №КІVPG0000100П від 18 травня 2007 року - відмовлено.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт пропуску строку позовної давності на стягнення заборгованості за кредитним договором №КІVPG0000100П від 18 травня 2007 року, встановлено у постанові Київського апеляційного суду від 15.12.2021 року у справі №761/14504/13-ц, а тому, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача у даній справі.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими вимогами закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

На підставі положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 280-282, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , (яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповонолітньої дитини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської РДА м. Києва, предмет позову: визнання дій щодо реєстрації в предметі іпотеки третіх осіб неправомірними та позбавлення права користування житловим приміщенням, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: