Справа № 459/2439/18 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/3786/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 30 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Фуртак В.І., про визнання заповіту недійсним, визнання права на спадкування за законом на загальних підставах,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , яка померла під час розгляду справи 12 грудня 2020 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати недійсним заповіт серії НМІ 695298, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Фуртаком В.І. 13 вересня 2017 року о 09 год. 30 хв., зареєстрований у реєстрі за №1545, від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 , та визнати за ними право на спадкування за законом на загальних підставах.

Свої позовні вимоги позивачі обгрунтовували тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дітьми ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 35 років.

За життя, ОСОБА_7 підписала 13 вересня 2017 року у приміщенні Клінічної лікарні швидкої медичної допомоги міста Львова заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Фуртаком В.І., згідно якого усе своє майно заповіла відповідачу ОСОБА_3 , з яким на день смерті перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Позивачі вважають, що в силу наявного у ОСОБА_7 вкрай тяжкого стану здоров`я та тривалого введення у зв`язку з цим за призначенням лікарів наркотичних та психотропних речовин, вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, інакше, на переконання позивачів, вона не змогла б залишити своїх дітей, яким відповідач не є батьком, без спадку.

Так, зокрема, пояснюють, що 04 серпня 2017 року ОСОБА_7 у тяжкому стані була доставлена у стаціонарне відділення КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» за адресою: м. Львів, вул. Миколайчука, 9, в якій вона знаходилась до дня смерті.

У зв`язку з вкрай тяжким станом здоров`я, який у ОСОБА_7 був протягом усього періоду перебування в лікарні, їй призначались і вводились препарати наркотичного ряду, психотропні речовини і прекурсори (фентаніл, сібазон, морфін гідрохлорид, промедол, натрій оксибутират, омнопон), які негативно впливали на її розумовий стан та свідомість.

13 вересня 2017 року о 07:00 год. стан ОСОБА_7 був загрозливий, обумовлений ендогенною інтоксикацією, зумовленою гострим панкреатитом з дихальною недостатністю; о 09:00 год. вкрай важкий, критичний; об 11:00 год. важкий з негативною динамікою; в 15:15 год. проведено оперативне втручання під назвою: лапаротомія, секвестректомія, підвісна еюностамія, дренування черевної порожнини та за очеревинного простору з приводу гострого деструктивного панкреатиту, інфікованого панкреонекрозу; в 17:00 год. загальний стан важкий, свідомість медикаментозний сон.

Протягом 11 13 вересня 2017 року ОСОБА_7 було введено наступні препарати наркотичного ряду: 11.09.2017 року о 15:00 год. фентаніл 0,005% - 2,0; сібазон 0,5 % - 2,0; о 21:00 промедол 1,0; 12.09.2017 року о 01:00 год. морфін гідрохлориду 1,0; о 13:00 год. сібазон 0,5% - 2,0; о 13:00 год. фентаніл 0,005% - 2,0; 13.09.2017 року о 01:00 год. промедол 3Н 1,0; о 9:30 год. промедол 3Н 1,0; о 09:32 год. натрій оксибутират 20% - 20,0 та фентаніл 0,005% - 2,0; об 11:00 год. натрій оксибутират 20% - 20,0; 11:30 год. омнопон 2% - 1,0; о 13:00 год. натрій оксибутират 20% - 20,0; о 21:00 год. натрій оксибутират 20% - 10,0; о 23:00 год. сібазон 0,5% - 2,0 та натрій оксибутират 20% - 10,0; 14.09.2017 року о 00:20 год. промедол 3Н - 1,0.

Зазначають, що в день посвідчення оспорюваного заповіту стан здоров`я ОСОБА_7 був вкрай важким, характеризувався різким порушенням свідомості, пасивним положенням, відсутністю контакту з оточуючими та інші симптоми, що призвели до відсутності рефлексів, реакції на подразники, виникнення гальмування функцій кори головного мозку, підкіркових утворень, що у своїй сукупності призвело до смерті хворої.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним заповіт серії НМІ 695298, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Фуртаком В.І. 13 вересня 2017 року, о 09 год. 30 хв., зареєстрований в реєстрі за №1545, від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 .

Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 вересня 2021 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20900 грн.

Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 вересня 2021 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. та витрати на проведення експертизи в розмірі 12870 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що судом порушено норми процесуального права, зокрема, справу розглянуто у відсутності його сторони, та без допиту свідків, клопотання щодо яких ними заявлялось і було задоволено судом.

Зазначає, що вони просили суд допитати свідків, зокрема, лікуючого лікаря ОСОБА_7 ОСОБА_8 , який безпосередньо готував її до зустрічі з нотаріусом, а пізніше, готував її до проведення операції, медбрата ОСОБА_9 , який був безпосередньо з ОСОБА_7 , давав призначені їй уколи, з нею спілкувався і бачив, в якому вона була стані перед підписанням заповіту, ОСОБА_10 , який доглядав за ОСОБА_7 і говорив з нею безпосередньо перед підписанням заповіту.

Наголошує, що без допиту свідків та без участі їхньої сторони, на вимогу позивачів суд призначив комплексну судову медико-психіатричну та психологічну експертизу.

Такі дії суду апелянт вважає проявом заінтересованості в результаті розгляду даної справи, тому їхньою стороною було заявлено відвід судді, в задоволенні якого відмовлено.

Апелянт зазначає, що перед призначенням експертизи необхідно було допитати всіх свідків, які безпосередньо контактували з ОСОБА_7 перед підписанням заповіту.

Посилається на те, що з історії хвороби ОСОБА_7 та висновків лікарів було встановлено, що вона усвідомлювала значення своїх дій, коли особисто викликала нотаріуса для складення заповіту, була свідомою того, що підписує заповіт, та свідомо висловила своє волевиявлення на користь ОСОБА_3 без будь-якого примусу чи стороннього тиску.

Наголошує, що на момент складання заповіту вона була дієздатною, її дієздатність була перевірена лікарем та нотаріусом, який несе відповідальність за правильне і законне оформлення заповіту.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечили доводи та вимоги апелянта.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, повторно не з`явився, однак, з`явився його представник адвокат Василишин І.Й., який після відмови у задоволенні заявленого ним колегії суддів відводу залишив залу судового засідання, тому згідно з частиною шостою статті 223 ЦПК України розгляд справи проведено у його відсутності, інші учасники справи не з`явились і клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивачів в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Частиною першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою (ч.2 ст.1220 ЦК).

Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом, коло яких визначено ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України, до спадкоємців першої черги належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч.4 ст.1268 ЦК).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.2 ст.1269 ЦК).

Згідно зі ст.1270 ЦК України, така заява повинна бути подана протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені статтею 1247 ЦК України.

Так, частиною першою статті 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання.

Частиною другою статті 1247 ЦК України визначено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

У частині третій статті 1247 ЦК України вказано, що заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 1252 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 1247 ЦК України визначено, що заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 1248 ЦК України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Згідно з частиною другою статті 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Частиною першою статті 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч.2 ст.1257 ЦК).

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах (ч.4 ст.1257 ЦК).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.21 т.1).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_7 (а.с.16 т.1).

Позивач ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14 т.3).

Згідно з довідкою Червоноградської державної нотаріальної контори від 04.03.2021 року (а.с.18 т.3), ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 .

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 30 липня 2021 року ОСОБА_1 залучено до участі у справі, як правонаступника позивача ОСОБА_6 .

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є дітьми ОСОБА_7 (а.с.11-12 т.1).

Позивач ОСОБА_5 на момент смерті матері була неповнолітньою і проживала разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-15, 54 т.1).

Батьком позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у свідоцтві про народження записаний ОСОБА_11 , з яким ОСОБА_7 розірвала шлюб 19 січня 2001 року (а.с.17-18 т.1) і якого рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 17 листопада 2008 року позбавлено батьківських прав відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.19 т.1).

На момент смерті, ОСОБА_7 перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , який вони зареєстрували 12.11.2015 року (а.с.51, 146 т.1). Спільних дітей від шлюбу не мали.

04 серпня 2017 року ОСОБА_7 поступила до стаціонару КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» з гострим панкреатитом у важкому стані.

13 вересня 2017 року перебувала у реанімаційному відділенні лікарні, в якій ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, внаслідок наростання серцево-судинної недостатності з розвитком тромбоемболії легеневої артерії.

13 вересня 2017 року о 09 год. 30 хв. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Фуртаком В.І. посвідчено заповіт серії НМІ 695298 від імені ОСОБА_7 , згідно з яким остання на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким усі свої права та обов`язки, які належать їй на момент складення цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які будуть належати їй у майбутньому, та усе її майно, як рухоме так і нерухоме без виключення, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті на що вона за законом матиме право, заповіла відповідачу ОСОБА_3 (а.с.52 т.1).

У зв`язку із станом здоров`я ОСОБА_7 , цей заповіт посвідчувався нотаріусом у приміщенні Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги за адресою: м. Львів, вул. Миколайчука, 9, про що зазначено в самому заповіті, який зареєстрований в реєстрі за №1545.

З матеріалів спадкової справи, заведеної 18.10.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Фуртаком В.І., встановлено, що у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 до нотаріуса звернулися її чоловік відповідач ОСОБА_3 (а.с.49 т.1), який є спадкоємцем за оспорюваним заповітом та відноситься до спадкоємців першої черги за законом, а також батьки і діти спадкодавця позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 (а.с.68, 74, 77, 80 т.1).

З медичної документації (медичної карти стаціонарного хворого №20050) встановлено, що в період підписання заповіту ОСОБА_7 перебувала у критично-важкому, загрозливому стані, обумовленому ендогенною інтоксикацією, внаслідок гострого панкреатиту з дихальною недостатністю. Критичне загострення стану описувалось лікарями саме з 07:00 год. 13 вересня 2017 року, що зумовило необхідність екстренного відкритого оперативного втручання та переведення хворої на штучну вентиляцію легенів. Згідно листка призначень у період укладення заповіту 13 вересня 2017 року ОСОБА_7 перебувала під комплексним впливом наркотичних анальгетиків (фентанілу, промедолу, морфіну гідрохлориду) та транквілізатору (сібазону). Згідно медичних документів, через 2 хвилини після укладення заповіту був введений засіб для неінгаляційного наркозу натрію оксибутират.

Згідно з висновком посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №151 від 05.12.2019 року, проведеної ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу алкоголю та наркотиків МОЗ України» (а.с.75-84 т.2), у момент вчинення заповіту 13.09.2017 року ОСОБА_7 виявляла ознаки органічного психічного розладу інтоксикаційного генезу з порушенням свідомості, спричиненого тяжким соматичним захворюванням та введенням наркотичних анальгетиків і транквілізаторів (за МКХ-10 F06.8), що позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання правочину.

У висновку в категоричній формі зазначено, що ОСОБА_7 в момент вчинення (складання) заповіту 13.09.2017 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В дослідницькій частині висновку вказано, зокрема, що: «фентаніл, промедол, морфіну гідрохлорид являються наркотичними анльгетиками опіоїдного походження, які викликають пригнічення центральної нервової системи. Комплексне тривале введення цих препаратів (разом із сібазоном), спричиняє кумулятивний ефект з пригніченням свідомості та когнітивних функцій. Судово-психіатричний аналіз щоденникових записів історії хвороби свідчить, що лікарями детально відображались життєво-важливі показники соматичного стану, без належної оцінки стану свідомості. Свідомість хворої оцінювалась або як «хвора в свідомості, контактна», або «у медикаментозному стані, у комі». Проміжних станів пригнічення свідомості під впливом тяжкого соматичного стану та введення наркотичних препаратів не описувалось. Міжнародна шкала коми Глазго для оцінки рівня пригнічення свідомості не застосовувалась, продуктивність контакту не описувалась, орієнтування у власній особистості, часі та місці не фіксувалось. Стани оглушення свідомості внаслідок центрального пригнічуючого впливу наркотичних анальгетиків спричиняють порушення орієнтування і критико-прогностичних психічних функцій, при збереженні поверхневого контакту з хворим і видимості «ясної свідомості», що власне і спостерігалось у ОСОБА_7 ».

Таким чином, за наведених вище і встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність визначених законом підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним, внаслідок чого, спадкування після смерті ОСОБА_7 має здійснюватись за законом на загальних підставах спадкоємцями першої черги, до якої належать як позивачі, так і відповідач.

Доводи апелянта про допущення судом першої інстанції порушень вимог процесуального закону є безпідставними, оскільки справа перебувала у провадженні суду першої інстанції тривалий час і суд за клопотаннями учасників справи, в тому числі й відповідача, вживав усіх необхідних процесуальних заходів для повного встановлення обставин, які мають значення для справи, в тому числі й шляхом витребування необхідних письмових доказів, позаяк, сторона відповідача після повернення справи з експертизи неодноразово заявляла клопотання про відкладення розгляду справи та неодноразово заявляла необґрунтовані відводи, а тому покликання апелянта на розгляд справи у відсутності їхньої сторони не заслуговує на увагу.

Безпідставними є й доводи сторони відповідача про те, що не були допитані, як свідки, працівники лікарні, де знаходилась ОСОБА_7 на момент посвідчення оспорюваного заповіту, оскільки медичні працівники лікарні на неодноразові вимоги суду не з`являлись в судове засідання, окрім того, експертами досліджувалась і надавалась оцінка медичній документації, яка велась лікуючими лікарями під час перебування ОСОБА_7 в лікарні, в якій була наявна уся необхідна для експертів інформація, зокрема, щодо перебігу хвороби ОСОБА_7 та лікування хворої, для категоричного висновку експертів за результатами такого дослідження.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 30 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 08 липня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич