СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/1482/22
Святошинський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря Кравченко А.Р., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-
В листопаді 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.
У зв`язку з чим, просить визнати належність спадкодавцеві, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірного нерухомого майна, а саме: Ѕ частини жилого будинку з господарськими будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 . Та визнати за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину жилого будинку з господарськими будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до закону, спадкоємцями майна, яке належало померлій, являються: ОСОБА_3 (чоловік померлої) та ОСОБА_1 (дочка померлої). Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 прийняла спадщину, тобто в передбаченому законом порядку, подала заяву про прийняття спадщини за законом до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, на підставі якої було заведено спадкову справу №1462/11. Разом з цим, чоловік померолої, ОСОБА_3 , користуючись правом, наданим йому законодавством, відмовився від прийняття спадщини.
У зв`язку з тим, що право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку не визнається органами нотаріату, посилаючись на те, що начебто «спадкове майно відсутнє», тому ОСОБА_1 , змушена звернутись до суду за захистом своїх цивільних прав та інтересів, а саме за захистом її спадкових прав. У зв`язку з наявними документами, позивачка вважає, що її права порушуються.
Ухвалою суду від 11.11.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
Ухвалою суду від 23.12.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 10.02.2022 року постановлено витребувати у Державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи №1462/11, заведену після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх доданих документів.
31.05.2022 року від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №1462/11, заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та всі додані документи.
Ухвалою суду від 20.06.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Представник відповідача та третьої особи в судове засідання також не з`явились, про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином.
Від третьої особи надішла заява про розгляд справи у її відсутність.
Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
З урахуванням положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно Договору дарування, посвідченим Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за №2у-3157, ОСОБА_2 набула у власність Ѕ частину жилого будинку з господарськими будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 . Предметом договору був жилий будинок під літ. «А», дерев`яний, жилою площею 35,1 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами.
Відповідно до закону, спадкоємцями майна, яке належало померлій, являються: ОСОБА_3 (чоловік померлої) та ОСОБА_1 (дочка померлої).
Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 прийняла спадщину, тобто в передбаченому законом порядку, подала заяву про прийняття спадщини за законом до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, на підставі якої було заведено спадкову справу №1462/11. Разом з цим, чоловік померолої, ОСОБА_3 , користуючись правом, наданим йому законодавством, відмовився від прийняття спадщини.
Відповідно до копії Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. постановлено відмовити ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку під літ. «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки за вказаною адресою є домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків, у зв`язку з відсутністю спадкового майна.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема, визнання права.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.
Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Водночас, відповідно до ст.ст. 316, 328 ЦК України: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як вбачається з матеріалів справи, майнові права на Ѕ частку житлового будинку під літ. «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , пр.. будинок, спадкодавця ОСОБА_1 підтверджено реєстром прав власності на нерухоме майно, КП Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч.3 ст. 3 вказаного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 334/3161/17 від 22.06.2021 року:
1. Норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо визначення умов та моменту виникнення права власності у набувача нерухомого майна за відповідним правочином, а тому, мають пріоритет у застосуванні.
2. До спірних правовідносин, які виникли щодо придбаного до 01 січня 2013 року нерухомого майна, підлягають застосуванню саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення правовідносин), які визначають умови та момент виникнення права власності в набувача нерухомого майна за відповідним правочином, а також містять правило щодо обов`язкової реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна.
3. Особа, яка здійснила державну реєстрацію правочину відповідно до норм статей 334, 657 ЦК України, набула титул власника майна. У свою чергу необхідність реєстрації права на нерухоме майно (на момент виникнення спірних правовідносин - до 01 січня 2013 року) не впливала на виникнення в покупця нерухомості прав власника на це майно.
Згідно зі ч.4 ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає із моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Верховний Суд у справі № 523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив державну реєстрацію права.
У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадкової маси можуть переходити тільки ті права і обов`язки, носієм яких був спадкодавець і на момент відкриття спадщини вони не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 66 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину може бути отримано спадкоємцями у нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності всіх необхідних документів. Нотаріус, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом зобов`язаний перевірити, окрім інших, документи, що підтверджують час та місце відкриття спадщини.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, як за законом, так і за заповітом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Право на здійснення державної реєстрації нерухомого майна, як майнове право, яке не припинилося внаслідок смерті спадкодавця, переходить у порядку спадкування до спадкоємців.
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.
У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
На час відкриття спадщини позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після померлої ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 23 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, суд вважає доведеним факт належності спадкодавцеві, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірного нерухомого майна, а саме: Ѕ частини жилого будинку з господарськими будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 .
З огляду на викладене, з урахуванням обставин справи та наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1264, 1296 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 90, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати належність спадкодавцеві, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірного нерухомого майна, а саме: Ѕ частини жилого будинку з господарськими будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування за законом після смерті матері- ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на Ѕ частину жилого будинку з господарськими будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Київського апеляційного суду .
Суддя Н.О. Горбенко