Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ),

встановив:

03.08.2022 представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Сідєльнікова Є.І. звернулася до суду через Електронний суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт народження в м. Сімферополь АРК дитини чоловічої статі ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитини жіночої статі ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дитини чоловічої статі ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю яких є заявниця. Відомості про батька в свідоцтві про народження дітей просить внести згідно ч. 1 ст. 135 СК України.

Заяву обґрунтовує тим, що вона є громадянкою України та 08.09.2015 року уклала шлюб із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на території, яка є окупованою, згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а тому даний документ є недійсним і не створює правових наслідків.

Вказує, що свідоцтва про народження дітей видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють повноваження, відповідно є недійсними документами для українських органів реєстрації актів цивільного стану.

Зазначає, що отримати документи, які посвідчують факт народження дітей у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану українського зразку у неї немає можливості, оскільки народження відбулося на тимчасово окупованій території України, де не видають медичний документ, що може бути прийнятий відділом РАЦС. За відсутності документа належної форми закладу охорони здоров`я або медичної консультації комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Представник заявниці та заявниця у судове засідання не з`явилися, просили розглядати заяву у їх відсутність.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

У відповідності до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст.317 ЦПК України встановлено, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що на території, що тимчасово не підконтрольна Україні внаслідок російської окупації, в місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, народились:

дитина - хлопчик на ім`я ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , в м. Сімферополь АР Крим, про що Ялтинським міським відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, складено актовий запис про народження № 281 від 10.03.2016 р. і видано свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_1 . Мати дитини - ОСОБА_1 , громадянка України. Батько дитини - ОСОБА_2 - громадянин російської федерації.

дитина - дівчинка на ім`я ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , в місті Сімферополь АР Крим. Свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 видано Ялтинським міським відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис про народження № від 14.11.2018 р. Мати дитини - ОСОБА_1 , громадянка України. Батько дитини - ОСОБА_2 - громадянин російської федерації.

дитина - хлопчик на ім`я ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , в м. Сімферополь АР Крим, про що Ялтинським міським відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, складено актовий запис про народження № 7 від 23.12.2020 р. і видано свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_3 . Мати дитини - ОСОБА_1 , громадянка України. Батько дитини - ОСОБА_2 - громадянин російської федерації.

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженка міста Слов`янськ Донецької області. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Мати не перебуває у зареєстрованому відповідно до закону України шлюбі. Відомості про батька в свідоцтві про народження дитини просить внести згідно ч. 1 ст. 135 СК України.

Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки, факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. 1, ч.2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Згідно зі ст. 18 цього ж Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ст. 7 ч. 1 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Відповідно до вимог ч. 4, 7 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів.

Зокрема, належними відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia», «IlascuandOthers v. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України.

Виходячи із вищевикладеного, взявши до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що надані в якості доказу свідоцтва про народження дітей, хоча і не є документом встановленої форми, водночас вважаються доказом, який достовірно свідчить про народження особи у певний час і за певних обставин, а саме у м. Сімферополь АРК, Україна, оскільки судом не встановлено іншого.

Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє провести державну реєстрацію народження дитини та отримати свідоцтво про народження дитини - громадянина України.

Статтями 133,135 Сімейного кодексу України визначено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Доказів перебуває заявниці у шлюбі не надано, тому запис про батька дитини під час державної реєстрації народження дитини необхідно здійснювати за ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» новонароджена дитина є громадянином України як особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України.

Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України, внесення до актового запису відомостей про батька за ч. 1 ст. 135 СК України, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України з метою захисту прав заявниці та дітей допустити негайне виконання рішення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 247, 258, 263, 265, 315, 317, 319, 354 ЦПК України, ст. 144 СК України, ст.7 Закону України «Про громадянство України», ст.ст. 3, 9, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», суд, -

ухвалив :

Встановити факт народження дитини чоловічої статі, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянки України.

Встановити факт народження дитини жіночої статі, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце народження: місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянки України.

Встановити факт народження дитини чоловічої статі, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце народження: місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянки України.

Відомості про батька в актові записи про народження дітей внести на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов