ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року

справа № 705/4030/15-ц
провадження № 22-ц/821/721/22
категорія: 304000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Зінченко Ю. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, у складі головуючого судді Гудзенко В. Л.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

14 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики за яким позивач надала відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 18 500 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 30 січня 2014 року, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою.

Крім того, в розписці зазначено, що у випадку несвоєчасного повернення боргу ОСОБА_2 зобов`язується виплатити неустойку в розмірі 5% щоденно позиченої суми, а в разі несплати боргу та звернення ОСОБА_3 до суду зобов`язався погасити борг своїм рухомим та нерухомим майном.

Проте, до вказаної дати зобов`язання виконане не було, оскільки лише в лютому 2014 року відповідач повернув 5 000 доларів США та протягом часу з 21 березня 2014 року по 26 травня 2015 року ще повернув кошти платежами двічі по 1 000 доларів США, 21 березня 2014 року, 24 квітня 2014 року, 11 вересня 2014 року, 15 вересня 2014 року, 20 лютого 2015, 11 квітня 2015 року та 26 травня 2015 року, всього різними платежами, ще 938,47 доларів США. Про отримані кошти позивачем були написані відповідні розписки.

Згодом відповідач повідомив ОСОБА_3 про те, що він не погоджується надалі повертати борг з відсотками, як було зазначено у договорі позики від 05 березня 2013 року, у зв`язку з чим залишок основної суми боргу без неустойки та 3% річних станом на день звернення з позовом до суду становить 10 561,53 доларів США.

Сума позики, яка підлягала поверненню відповідачем складала 18 500 доларів США, а на день звернення з позовом до суду позичальником повернуто 7 938,47 доларів США. Три проценти річних від простроченої суми боргу за вказаний період згідно довідки розрахунку спеціаліста складає 496,53 долари США, а п`ять відсотків за кожен день прострочення платежу, відповідно до умов договору позики від 05 березня 2013 року згідно розрахунків складає 302 063,24 долари США.

Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню коштів ОСОБА_3 , вона звернулася з наведеним позовом до суду в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь борг за договором позики від 05 березня 2013 року в загальній сумі 302 063,24 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 лютого 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2021 року заяву адвоката Іванова А. А. задоволено.

Замінено позивача у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики на її правонаступника ОСОБА_1 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 302 063,24 долари США, що з урахуванням курсу НБУ (2 196,37 гривень за 100 доларів США) станом на 14 липня 2015 складає 6 644 212 грн 55 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 3 775 грн 80 коп.

Рішення мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог, зокрема враховуючи, що між сторонами був укладений договір позики, умови якого щодо своєчасного повернення грошових коштів відповідачем, на час розгляду справи, не були виконані, заявлені позовні вимоги в розмірі 302 063,24 долари США з урахуванням курсу на день звернення до суду (14 липня 2015 року), що складає 6 644 212 грн 55 коп. підлягали задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу,

В апеляційній скарзі, поданій 13 квітня 2022 року, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та недотримання норм процесуального права, порушив питання про скасування рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2022 року та просив постановити нове судове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_1 в частині стягнення 3% річних та неустойки в розмірі 5% за кожен день прострочення.

У випадку якщо апеляційний суд прийде до висновку про обґрунтованість розміру стягуваних сум та відсотків, ОСОБА_2 просив зменшити розмір неустойки.

Крім того, в приведеній скарзі скаржником порушено питання про скасування ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2021 року про заміну сторони правонаступником та залишення заяви ОСОБА_4 про його заміну як правонаступника - без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за умовами договору позики, що посвідчений розпискою від 05 березня 2013 року, передбачалося нарахування неустойки в розмірі 5% поденно від позиченої суми, які зобов`язувався сплатити ОСОБА_2 в разі несвоєчасного погашення боргу. Отже стягнення з ОСОБА_2 неустойки не визначалося позивачем ОСОБА_3 в її позові як предмет позову. З огляду на виключне право позивача визначати предмет позову, а також з огляду на те, що позивач визначила заборгованість по договору позики, 3% річних та неустойку як суму позики в своїй позовній заяві, зазначивши 302 063,24 долари США як бог за договором позики в суду були відсутні правові підстави для стягнення сум неустойки та 3% річних по договору позики за такою позовною заявою.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на правові позиції викладені в постановах Верховного Суду, які вказують на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Скаржник зауважує, що сама позивач ОСОБА_3 в поданому нею позові зазначала, що відповідач повернув кошти наступними платежами в лютому 2014 року 5 000 доларів США, двічі по 1000 доларів США та різними платежами всього на суму 938,47 доларів США. Позивач в позовній заяві зазначала, що сума заборгованості на момент подання позову з врахуванням 3% річних складає 10 561,53 доларів США

В даній справі суд застосував відсотки 3% річних за весь період користування позикою, не у відповідності до умов договору позики та норм матеріального права, тобто за переконанням скаржника - незаконно. З огляду на викладене, грубі порушення місцевим судом норм процесуального права привели до винесення незаконного рішення.

Щодо аргументів які стосуються скасування ухвали про заміну позивача, скаржник зазначив, що місцевий суд послався на те, що дана ухвала окремому оскарженню не підлягає, а тому заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду. При цьому, ОСОБА_2 вказав, що заяву про заміну позивача було подано з порушенням норм ЦПК України, а саме не було направлено на адресу відповідача рекомендованим листом з описом вкладення, а тому місцевий суд не мав права взагалі розглядати таку заяву, отже незаконно заміним позивача у справі.

Крім того, не сприяння відповідачеві у здійснення його прав у справі судом першої інстанції полягало також у тому, що суд не звернув увагу на те, що по суті штрафні санкції зо договором позики стягнуто в розмірі в 30 раз більшому, а ніж сума невиконаних грошових зобов`язань, що в розрізі з неперевіреними доводами відповідача про його готовність розрахуватися з позивачем ставить під сумнів об`єктивність всього судового процесу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторін, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зменшення розміру заявленої неустойки є правом суду. Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен також виходити з того, що одним із завдань неустойки є стимулювання неналежного виконання договірних зобов`язань при цьому має обов`язковим для правовідносин характер.

На ряду з викладеним скаржник зазначив, що його не було належним чином повідомлено судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, він не брав участі у такому розгляді, що є обґрунтованою підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування строку позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2022 року у вказаній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 травня 2022 року справу призначено до розгляду на 01 червня 2022 року на 14 год. 30 хв. з повідомленням учасників справи про дату, час та місце її розгляду. В подальшому розгляд справи було відкладено на 22 червня 2022 року та 06 липня 2022 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що 05 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики за яким позивач надала відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 18 500 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 30 січня 2014 року, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В розписці зазначено, що у випадку несвоєчасного повернення боргу ОСОБА_2 зобов`язується виплатити неустойку в розмірі 5% щоденно позиченої суми, а в разі несплати боргу та звернення ОСОБА_3 до суду зобов`язався погасити борг своїм рухомим та нерухомим майном (а. с. 6).

Відповідно до копії розписки з підписом ОСОБА_3 від 12 лютого 2014 року, вона отримала від ОСОБА_2 в рахунок боргу кошти в сумі 5 000 доларів США (а. с. 28).

Згідно до копії розписки з підписом ОСОБА_3 від 11 вересня 2014 року вона отримала від ОСОБА_2 в рахунок боргу кошти в сумі 3 000 доларів США (а. с. 29).

На час розгляду справи в суді борг, зазначений у розписці в розмірі 18 500 доларів США погашений не в повній мірі, та з урахуванням наданих суду розписок залишок суми боргу склав 10 561,53 долари США (а. с. 3).

Згідно Висновку експерта № 000222/04 за результатами проведення експертно-економічного дослідження від 31 березня 2017 року, проведеного на підставі запиту № 05/03-1017 за підписом ОСОБА_3 , заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , відповідно до боргової розписки ОСОБА_2 від 05 березня 2013 року, станом на 13 липня 2015 року становить загальну суму - 312 623,71 долари США, в тому числі: основна сума боргу 10 561,53 доларів США; неустойка 5% в розмірі 302 062,18 долари США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 31 березня 2017 складає 8 148 446,88 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Прудивуса М. А., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення до скасування, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

У відповідності до ч. 6 приведеної статті в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Предметом позову є стягнення боргу за договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що позичальник, який підписав договір позики, погодився на його умови, повинен належним чином його виконувати.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріали справи свідчать про те, що 05 березня 2013 року ОСОБА_2 шляхом написання розписки у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_3 у борг кошти в сумі 18 500 доларів США, які зобов`язався повернути до 30 січня 2014 року. В разі, якщо він не поверне кошти до вказаної дати, то зобов`язався виплатити неустойку в розмірі 5% поденно позиченої суми, а в разі несплати боргу, ОСОБА_3 матиме можливість звернутися до суду та вимагати погашення боргу належним йому рухомим та нерухомим майном.

На час розгляду справи в суді відбулася заміна сторони позивача на правонаступника ОСОБА_1 з підстав передбачених ст. 55 ЦПК України, а саме смерті ОСОБА_3 .

Водночас зазначений у розписці борг в розмірі 18 500 доларів США погашений не в повній мірі, та з урахуванням наданих суду розписок залишена суму боргу складає 10 561,53 доларів США.

Згідно Висновку експерта, що досліджувався раніше станом на 13 липня 2015 року загальна сума заборгованості за приведеним борговим зобов`язанням складає загальну суму 312 623,71 доларів США, в тому числі: основна сума боргу 10 561,53 доларів США; неустойка 5% в розмірі 302 062,18 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 31.03.2017 складає 8 148 446,88 грн.

Водночас місцевий суд, враховуючи, що позивач просив стягнути кошти в розмірі 302 063,24 доларів США, прийшов до висновку про задоволення саме вказаного розміру заявлених вимог.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з приведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України).

За змістом приписів параграфу 2 Глави 49 ЦК України особливість пені полягає у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем не подавалась заява про застосування спеціальної позовної давності в один рік, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 та ч. 3 ст. 267 ЦК України, колегія суддів вважає за необхідне зробити обрахунок пені від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, що передбачено ч. 3 ст. 549 ЦК України.

Разом з тим, апеляційний суд враховує положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якого у разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити.

Отже, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Такого висновку дійшли Верховний Суд України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Встановлено, що розмір основної суми боргу становить 10 561,53 доларів США; неустойка 5% в розмірі 302 062,18 доларів США, що в 28,6 разів перевищує суму заборгованості за тілом позики. Розмір такої неустойки не можна вважати таким, який відповідає принципам добросовісності, справедливості, пропорційності та співмірності.

Отже, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Стягуючи неустойку суд зазначає що відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Оскільки неустойка має на меті штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, нарахування та стягнення такої неустойки за неналежне виконання боргових зобов`язань має бути здійснене в національній валюті України.

Враховуючи наведене судова колегія приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені до розміру заборгованості по основній сумі боргу, що становить 10 561,53 доларів США. Враховуючи те, що сплата неустойки пені за прострочене зобов`язання, виражене в іноземній валюті здійснюється в національній валюті України, те, що позика отримувалась в іноземній валюті, тому неустойку слід стягнути в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату ухвалення судового рішення, що дорівнює 308 924 грн 75 коп.

Водночас, враховуючи, що позика відповідачем отримана в іноземній валюті, інше її погашення не передбачено спірним договором, положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, тому поверненню підлягає сума боргу в іноземній валюті.

Отже оскаржуване рішення підлягає скасуванню з частковим задоволенням позовних вимог, а саме стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі - 10 561,53 доларів США, що еквівалентно 308 976 грн 50 коп. та неустойки в розмірі 308 924 грн 75 коп.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач відмовлялась отримувати повне виконання від скаржника за договором позики, про що він мав навести відповідні докази, в тому числі шляхом допиту свідків, не заслуговують на увагу, так як матеріали справи не містять жодного підтвердження наведеної обставини. Водночас з матеріалів справи вбачається, що позивач отримувала від відповідача грошові кошти в тих розмірах в яких останній їх їй надавав, не чикаючи одночасного повного їх повернення. Крім того, враховуючи те, що справа на розгляді в суді перебувала тривалий час питання щодо повернення боргу в добровільному порядку не вирішив.

Щодо заперечень на ухвалу суду у даній справі про заміну сторони правонаступником включених у зміст даної апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 353 ЦПК України, суд зазначає, що аргументи наведені в апеляційній скарзі, щодо скасування приведеної ухвали не умотивовані допустимими доказами, які б давали об`єктивні підстави для висновку про їх спроможність суттєво вплинути в якості доказу на результати постановленої ухвали про заміну сторони правонаступником.

Щодо зміни скаржником місця проживання та, як наслідок, не отримання ним повідомлень про судові засідання, то і дані посилання є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 достеменно був обізнаний про розгляд даної цивільної справи судом, його інтереси в суді представляли представники за довіреностями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 будь-яких заяв щодо зміни місця свого проживання ОСОБА_2 до суду не надавав. На ряду з цим матеріали справи містять рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень ОСОБА_2 , зокрема датовані 01.12.2021, 12.01.2022 та оголошення про виклик особи від 17.12.2021 т. 2 а. с. 44, 47, 50.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги лише в частині зменшення розміру неустойки, зменшуючи її до розміру наведеного вище та відхиляє інші аргументи скарги які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог становить 07 %, розмір судового збору за подання позовної заяви складає 3 775 грн 80 коп., а розмір судового збору за подання апеляційної скарги стороною відповідача відповідно становить 5 663 грн 70 коп., тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати в розмірі 5 226 грн 00 коп. Та відповідно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 264 грн 25 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 05 березня 2013 року в розмірі 10 561,53 доларів США, що еквівалентно 308 976 грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за договором позики від 05 березня 2013 року в розмірі 308 924 грн 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 5 226 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 264 грн 25 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених.

Повний текст постанови складено 12 липня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко