14.07.2022 Справа № 940/560/22
Провадження по справі № 6/940/12/22
УХВАЛА

Іменем України

14 липня 2022 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві подання головного державного виконавця Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про привід боржника ОСОБА_1 ,

встановив:

Державний виконавець Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Логвинюк Я.М. звернулася до суду з поданням про привід боржника ОСОБА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні в Тетіївському відділі ДВС перебуває виконавче провадження № 60323679 з примусового виконання виконавчого листа № 2/380/409 від 08.09.2015 року Тетіївського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 27.08.2015 року і до повноліття дітей.

Сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ст. 438 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає вирішенню питання про примусовий привід боржника.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали подання, суд вважає, що воно необґрунтоване та задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Судом встановлено, що на виконанні в Тетіївському відділі ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 60323679 з примусового виконання виконавчого листа № 2/380/409 від 08.09.2015 року Тетіївського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 27.08.2015 року і до повноліття дітей.

В матеріалах подання міститься виклик державного виконавця від 25.01.2022 року, яким ОСОБА_1 зобов`язано з`явитись до виконавця 01.02.2022 року о 09.00 годині за адресою: АДРЕСА_1 та надати пояснення за фактом невиконання виконавчого документа, а також додаткові відомості про майно та доходи.

Подання про примусовий привід боржника ОСОБА_1 обґрунтоване тим, що місце роботи останнього не встановлено, доходів не виявлено, а сам боржник на виклик державного виконавця від 25.01.2022 року не прибув.

Згідно з п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Частиною 1 ст. 438 ЦПК України передбачено, що розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Привід за своєю правовою природою є заходом процесуального примусу, що полягає у затриманні і примусовому доставлені особи задля забезпечення її участі у провадженні у випадках, якщо цю особу було належним чином викликано, але вона не з`явилася без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття.

Конституцією України в статті 33 гарантована свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналіз вищевказаних положень дозволяє зробити висновок про можливість застосування примусового приводу до боржника лише в разі його належного повідомлення про необхідність явки до виконавчої служби та ухилення належним чином повідомленого боржника від явки.

Тобто, виконавець, звертаючись до суду з поданням про привід, повинен довести, що викликав боржника, останній будучи належним чином повідомлений про виклик до виконавця не з`явився без поважних причин.

Однак, додані до матеріалів подання документи не підтверджують того, що ОСОБА_1 завчасно отримав виклик державного виконавця та умисно його не виконав. Доказів, які б підтверджували отримання боржником виклику про явку до державного виконавця чи відмову від його отримання і навіть факт направлення такого виклику суду не надано.

Крім того, суду навіть не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що боржнику відомо про відкрите виконавче провадження, що державним виконавцем вживались дії для належного повідомлення боржника, встановлення його місця реєстрації, проживання та перебування станом на дату виклику, так як з часу відкриття виконавчого провадження і до часу першого виклику боржника до державного виконавця минув значний час, а саме понад 2 роки та 3 місяці, за який боржник міг змінити місце свого проживання та/або перебування.

Суд також звертає увагу на те, що одним із принципів у цивільному судочинстві є принцип пропорційності (ст. 13 ЦПК України). Дотримання засад співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, крім іншого, передбачено п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, з метою виконання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинні вживатися всі передбачені чинним законом заходи для виконання судового рішення, однак ці заходи повинні бути необхідними в демократичному суспільстві та слугувати меті стягнення боргу.

Відтак, привід боржника без наявності доказів його завчасного повідомлення про виклики та ухилення від явки без поважних причин не може вважатися необхідним, слугувати меті стягнення боргу та порушує принцип співмірності.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що державним виконавцем не надано належних доказів на підтвердження наявності обставин для застосування примусового приводу боржника, суд приходить до висновку, що подання начальника Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про привід боржника ОСОБА_1 необґрунтоване, у зв`язку з чим в його задоволенні відмовляє.

Керуючись ст. 258-261, 354, 438 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні подання начальника Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про привід боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.П.Косович