ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/298/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Херенкової К.К., представника позивача - адвоката Степанського С.О., представника відповідача - адвоката Скріжалєвської Л.П., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути заборгованість за розпискою та неустойку в розмірі 40 160,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач передав в борг відповідачу кошти в сумі 14 160,00 грн, на підтвердження чого відповідач особисто надав письмову розписку від 27 березня 2021 року, у якій визначено строк повернення боргу до 5 липня 2021 року. Позивач зазначає, що станом на 26 серпня 2021 року відповідач борг не повернув, у зв`язку з чим за прострочення виконання відповідач також має сплатити неустойку у сумі 26 000 грн.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 серпня 2021 року позовну заяву передано для розгляду судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №753/17531/21 за цим позовом за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29 листопада 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач йому кошти не передавав і відповідач кошти не позичав, до складання розписки і після неї позивач протягом тривалого часу з листопада 2020 року і до осені 2021 року отримував від відповідача кошти на його рахунок.

Як зазначає відповідач, кошти перераховувалися за усною домовленістю про оренду автомобіля позивача з листопада 2020 року і позивач запропонував під загрозою припинення ділових відносин написати вказану розписку як доказ обов`язку повернути кошти. Між сторонами існувала усна домовленість про виплату 3000 грн щотижня за користування автомобілем і всі правовідносини та борги були пов`язані саме з орендою автомобіля. Відповідач вказує, що до кінця березня 2021 року у нього виникли складнощі зі своєчасною виплатою заборгованості за оренду авто у зв`язку з чим позивач переконав його написати розписку, оскільки сума у розписці фактично і була його боргом, однак за оренду автомобіля. Орендований автомобіль відповідач повернув пізніше 27 березня 2021 року, а останній платіж здійснив 12 липня 2021 року.

Щодо вимоги про стягнення неустойки відповідач вважає їх похідними від вимог про стягнення суми основного боргу, які також не підлягають задоволенню.

06 грудня 2021 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно з якою просив стягнути з відповідача 89660,00 грн., а саме 14160,00 грн. боргу та 75500,00 грн. неустойки за прострочення виконання боргового зобов`язання. Заява прийнята судом до розгляду.

06 січня 2022 року позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій підтвердив, що між сторонами було укладено усний договір користування транспортним засобом з потижневою оплатою експлуатаційних витрат у сумі 3000 грн. та згідно з цим договором відповідач користувався автомобілем до 09 липня 2021 року. Після 4-х місяців співробітництва з відповідачем у нього виникли тимчасові матеріальні труднощі для подолання яких він просив позичити йому 14160,00 грн. на строк до 05 липня 2021 року.

Позивач вказав, що надана виписка по картці не підтверджує належне виконання відповідачем договірних зобов`язань та не спростовує наявність і суму позики, а відповідач додатково підтвердив факт наявності боргу та обов`язок його повернути у переписці за 11 серпня 2021 та 19 серпня 2021 року.

14 лютого 2022 року представник відповідача - адвокат Скріжалєвська Л.П. подала заперечення, у яких зазначила, що між сторонами наявні відносини, що випливають з договору оренди, а не договору позики.

Заслухавши учасників справи та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов таких висновків.

Суд встановив, що 27 березня 2021 року ОСОБА_2 склав та підписав розписку, згідно з якою він взяв у борг у ОСОБА_1 14 160 грн, які зобов`язався повернути в строк до 05 липня 2021 року та зобов`язався у разі прострочення повернення боргу починаючи з 06 липня 2021 року сплачувати штраф у розмірі 500 грн за кожний день прострочення боргу.

Як зазначає позивач, заборгованість за цією розпискою відповідач у передбачений договором строк заборгованість не повернув.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зауважував, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Як передбачено частиною першою стаття 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У заявах по суті справі та у наданих поясненнях сторони визнали, що з 06 листопада 2020 року між ними виникли відносини щодо оренди транспортного засобу, за користування яким відповідач мав сплачувати 3000 грн щотижня.

Надані відповідачем виписки з банківського рахунку ОСОБА_3 підтверджують факт сплати відповідачем коштів за користування автомобілем, представник позивача у судовому засіданні 13 січня 2022 року не заперечував щодо обставин перерахування коштів на картку позивача.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтями 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, або позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У поданому відзиві на позовну заяву, відповідач посилався на те, що сума, зазначена у розписці фактично була боргом відповідача за оренду автомобіля. Суд погоджується з такою позицією відповідача, що зокрема підтверджується випискою щодо часткового перерахування коштів позивачу.

Як визначено статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною другою статті стаття 604 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). У випадках, передбачених законом або договором, новація може здійснюватися щодо декількох первісних зобов`язань.

Наведене положення знайшло відображення також у статті 1053 ЦК України, відповідно до якої за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням.

Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

З огляду на викладене, суд вважає надану позивачем розписку підставою виникнення боргового зобов`язання щодо повернення коштів у сумі 14 160,00 грн.

Суд встановив, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за розпискою, а саме станом на день звернення позивача до суду заборгованість не повернута. Суд при цьому виходить з того, що жодною з сторін не надано належних розрахунків у відносинах щодо оренди транспортного засобу, а також доказів на підтвердження дати припинення користування ним, що позбавляє суд можливості оцінити доводи відповідача про сплату ним боргу.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).

Частиною другою статті 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до змісту розписки від 27 березня 2021 року відповідач зобов`язався у разі прострочення повернення боргу починаючи з 06 липня 2021 року сплачувати штраф у розмірі 500 грн за кожний день прострочення боргу.

Згідно з розрахунком позивача за період з 06 липня 2021 року до 02 грудня 2021 року розмір неустойки за прострочення виконання зобов`язання (за 151 день) становить 75 500,00 грн.

Вирішуючи спір в цій частині суд виходить з того, що відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такого висновку дійшла, зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Позивачем нарахована неустойка у розмірі 75 500,00 грн., яка більше ніж уп`ятеро перевищує суму простроченого зобов`язання, що не відповідає як загальним засадами цивільного законодавства, так і завданням цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

Ураховуючи викладене, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 10 400 тис. грн, що з урахуванням тривалості невиконання відповідачем зобов`язання відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.

Отже, беручи до уваги, що відповідач свої зобов`язання у встановлений сторонами строк не виконав, суму боргу не повернув, доказів на спростування доводів позовних вимог не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 248,72 грн. (24560/89660х908).

Керуючись ст.ст.12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою у сумі 14160 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят) гривень, неустойку у сумі 10400 (десять тисяч чотириста) гривень, судовий збір у сумі 555 (п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 29 коп.

В іншій частині - у позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 4 грудня 2023 року.

Суддя О.В. Якусик