Справа № 298/759/22
Номер провадження 2/298/248/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Лютянської М.С.

при секретарі Брітовій Е.А.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачкою ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 18 вересня 2004 року. Від шлюбу в них народилась одна дитина: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначав, що наразі донька проживає з ним за адресою його місця проживання: АДРЕСА_1 . Позивач вказував на те, що відповідачка жодної участі у вихованні та утриманні дитини не бере. За останні 6 місяців часто не приходить додому з невідомих причин. Оскільки на даний час мати дитини, відповідачка по справі ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, а він має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання, вважає, що доньці буде краще проживати разом з ним. Тому позивач просить визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 з ним за місцем його реєстрації, залишивши її на його вихованні та утриманні. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на його користь на утримання доньки в розмірі ј частини всіх видій її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився , однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, уточнений позов підтримує повністю та просить його задовольнити з підстав, наведених в ньому.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду нотаріально завірену заяву, в якій вказує на те, що вона проти задоволення позову не заперечує, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти винесення рішення під час підготовчого розгляду справи.Згідно з ч. 3 ст.221 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з ч. 3 ст.221 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2004 року. Від шлюбу у сторін народилась одна дитина: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 , яка проживає з позивачем та знаходяться на його утриманні та вихованні.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка є працездатною особою, має регулярний дохід, тому суд дійшов до висновку, що з неї слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ј частини всіх видій її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. Поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Принцип статті 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, Так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дітей, враховуючи вік дитини, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, та довідку про доходи позивача, інші обставини, суд вважає, що місцем проживання дитини слід визначити за місцем проживання батька, що буде відповідати її інтересам та вимогам закону. При цьому визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права виховувати доньку, утримувати її та спілкуватися з нею, а батько не повинен чинити матері у цьому перешкод.

Отже, за встановлених у судовому засіданні обставин,суд вважає, що позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.76,81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, та ст.ст. 180, 182, 183, 161 Сімейного кодексу України,суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), залишивши дочку на його утриманні та вихованні.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , реєстрація місця проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і в розмірі ј частини всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча М.С.Лютянська