КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Вербова І.М., Невідома Т.О.,

секретар Ольшевська Ю,М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрасова Світлана Іванівна про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ПН КМНО Некрасова С.І., в якому просили визнати недійсним договір дарування частки квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 1743 від 25.06.2019, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідчений ПН КМНО Некрасовою С.І.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що власниками квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтв про право на спадщину є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яким належить по Ѕ частки вказаної квартири кожному.

Відповідно до договору дарування частки квартири від 25.06.2019 ОСОБА_2 подарував свою частку квартири ОСОБА_1 . Однак, ОСОБА_2 намірів дарувати свою частку квартири ніколи не мав, відповідача особисто не знає та ніколи не бачив, вказане житлове приміщення є його єдиним місцем проживання.

Крім того, ОСОБА_2 протягом останніх 10 років не працює, зловживає алкоголем, не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, веде антисоціальний спосіб життя, після смерті батьків у 2016 році приводив до квартири невідомих людей, догляд за ним здійснювала його тітка ОСОБА_4 , її чоловік ОСОБА_5 та колишній чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , який проживав разом з ОСОБА_2 у квартирі на підставі договору оренди.

В свою чергу, ОСОБА_4 неодноразово зверталася до правоохоронних органів з заявами з приводу вчинення шахрайських дій щодо ОСОБА_2 , оскільки останній кілька разів пропадав безвісти, з відеоспостереження будинку стало відомо, що його вивозили невідомі люди, які забрали усі документи на квартиру, в подальшому з`ясувалося, що це були ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та дружина останнього ОСОБА_8 . За зверненнями ОСОБА_4 відкрито кримінальне провадження.

09.09.2019 ОСОБА_5 знайшов на вулиці ОСОБА_2 , який пояснив, що став жертвою обману та шахрайських дій ОСОБА_9 , обставин підписання договору дарування своєї частки квартири у повній мірі не усвідомлював.

На думку ОСОБА_3 укладений оспорюваний договір є прихованим договором довічного утримання, оскільки на момент його укладення ОСОБА_2 іншого житла або коштів щоб його винаймати не мав, з матеріалів кримінального провадження відомо, що сім`я ОСОБА_9 зобов`язалась здійснювати догляд за ОСОБА_2 , проте наразі вони такого догляду не здійснюють, не надають йому допомоги, не забезпечують одягом та взуттям, ліками, не сплачують за комунальні послуги, у зв`язку з чим вказаний договір має бути розірвано.

ОСОБА_1 , як новим власником частки квартири, поселено до квартири безхатька, який завдає шкоду її матеріальним цінностям, змінені двері до квартири, що в свою чергу порушує права ОСОБА_3 як співвласника квартири.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09.09.2021 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ПН КМНО Некрасова С.І. про визнання договору дарування недійсним залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ПН КМНО Некрасова С.І. про визнання договору дарування недійсним задоволено. Визнано недійсним договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 від 25.06.2019, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого ПН КМНО Некрасовою С.І., реєстраційний № 1743 (т. 1 а.с. 59-62).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва 06.06.2022 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09.09.2021 залишено без задоволення (т. 2 а.с. 206-207).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що договір дарування посвідчено та зареєстровано у встановленому законом порядку, при цьому, у момент складання договору дарувальник підтвердив, що правочин здійснено за доброю волею, дарувальник не є особою похилого віку, а також той факт, що судом він не був визнаний недієздатним на момент вчинення правочину, тому спірний договір є дійсним.

Крім того, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що договір дарування від 25.06.2019 був укладений ОСОБА_2 під впливом помилки, а саме, що через похилий вік, тяжкі обставини, наявність хвороби, ОСОБА_2 неправильно сприйняв правову природу правочину, права та обов`язки сторін, наслідки договору, і це вплинуло на його дійсне волевиявлення, укладаючи договір дарування спірної частки квартири, позивач не міг не розуміти, що йдеться саме про договір дарування, враховуючи зміст договору і роз`яснення нотаріуса щодо змісту та правових наслідків правочину (т. 2 а.с. 212-224).

22.07.2022 законним представником ОСОБА_2 - ОСОБА_10 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що аналізуючи вказану апеляційну скаргу, слід критично поставитись до змісту її тексту, оскільки сам текст є абсолютно аналогічним із заявою про перегляд заочного рішення, повторним зазначенням неправдивих тверджень та викривлених обставин справи. Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі є повністю надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Окрім того, в матеріалах судової справи з боку відповідача взагалі відсутні будь-які документи, що підтверджують його доводи. Натомість ОСОБА_1 надає лише копії медичної документації, як обґрунтування причин своєї відсутності на судових засіданнях, які жодним чином не підтверджують доводи відповідача по суті справи, а лише базуються на припущеннях, що свідчить про порушення ч. 6 ст. 81 ЦПК України (т. 2 а.с. 244-247).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_11 підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Опікун ОСОБА_12 - ОСОБА_10 , та її представник ОСОБА_13 заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про на спадщину за законом від 06.02.2018, виданого ПН КМНО ОСОБА_14 , спадкоємцями квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його донька ОСОБА_3 та його син ОСОБА_2 , по Ѕ частині квартири кожному (а.с.18).

Позивач ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі, вона мешкає разом з сином ОСОБА_15 на окупованій території та винаймає квартиру.

Згідно договору оренди квартири від 04.04.2019, позивач ОСОБА_3 здала, а ОСОБА_6 прийняв у тимчасове користування Ѕ квартири АДРЕСА_1 строком з 04.04.2019 до 04.04.2020 з орендною платою в розмірі комунальних платежів.

Із квитанцій про сплату комунальних платежів за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року платником вказано ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 141-142)

Відповідно до договору дарування частки квартири від 25.06.2019, посвідченого ПН КМНО Некрасовою С.І., ОСОБА_2 подарував свою частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 27-30).

З інформаційної довідки державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 202775158 від 03.03.2020 вбачається, що Ѕ квартири АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.02.2018, а Ѕ вказаної квартири зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 25.06.2019 (т. 1 а.с. 143-144).

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.07.2018, ОСОБА_6 звернувся до Оболонського УП ГУ НП в м. Києві з заявою про те, що 04.07.2019 у спірній квартирі без відома були змінені вхідні двері та вселилась невідома особа.

Як убачається з матеріалів справи, тітка позивачів ОСОБА_10 неодноразово зверталася до правоохоронних органів та до народного депутата України Ю.Р. Шухевича з заявами з приводу вчинення шахрайських дій щодо ОСОБА_2 , оскільки останній кілька разів пропадав безвісти, з відеоспостереження будинку їй стало відомо, що його вивозили невідомі люди, які забрали усі документи на квартиру. В подальшому належну ОСОБА_2 частину квартири було відчужено на користь ОСОБА_1 на підставі договору дарування.

Також, встановлено, що у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 756/10735/19 за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки і піклування Оболонської РДА в м. Києві про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, встановлення піклування, призначення піклувальника.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.02.2021 у вказаній справі № 756/10735/19 призначено амбулаторну судово-наркологічну експертизу щодо ОСОБА_2 .

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 248 від 20.05.2021, ОСОБА_2 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголем, має синдром залежності, виражені розлади особистості та поведінки, за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення над ним опіки.

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена.

Договір дарування не може бути розірваний в односторонньому пор`ядку, за деякими виключеннями, зокрема, передбаченими ст. 724 ЦК України та, якщо договір дарування виконується у момент його укладання.

Договір дарування зумовлюється особистими відносинами дарувальника і обдаровуваного та укладається з добрим ставленням до обдаровуваного, а тому містить особливі правила його розірвання, що не застосовуються до інших договорів. Загальною підставою для такого розірвання правочину є злісна невдячність обдаровуваного. Це обумовлено також і тим, що законом не може бути передбачено морального обов`язку для обдарованого, спрямованого на вдячність та повагу до дарувальника.

Проте законом встановлені певні правові підстави розірвання договору дарування - у випадку вчинення обдаровуваним протиправних та аморальних дій відносно особи дарувальника.

У таких випадках дарувальник вправі вимагати розірвання договору дарування та повернення дарунка або відшкодування його вартості. Законом чітко сформульовані умови (підстави) виникнення такого права у дарувальника, причому незалежно від того, чи був договір дарування укладений з обов`язком передати дарунок у майбутньому, чи дарунок вже був переданий дарувальником та прийнятий обдаровуваним.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачами зазначалось, що ОСОБА_2 укладено договір дарування під впливом помилки.

Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Згідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Тобто, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

У постанові Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 947/32485/20 (провадження № 61-7209св22) зазначено, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)».

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 вів асоціальний спосіб життя, вживав алкогольні напої, останні 10 років офіційно працевлаштований не був, на проживання заробляв тим, що здавав до пунктів прийому вторинну сировину. Періодично не мав можливості купувати продукти харчування, та часто затримував сплату комунальних послуг.

Під час розгляду справи, в суді першої інстанції, були допитані свідки, а саме, колишній чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , який проживав у спірній квартирі разом з ОСОБА_2 , та приглядав за ним, і який у своїх поясненнях зазначив, що ОСОБА_2 зловживав алкогольними напоями і вів аморальний спосіб життя, збирав пусті пляшки та ніде не працює.

Свідок ОСОБА_5 зазначив що, вони знайомі близько 40 років. ОСОБА_2 займався збором склотари та макулатури, зловживав алкоголем. З 03 на 04 червня 2019 ОСОБА_2 не прийшов ночувати у спірну квартиру, знайшовся тільки через декілька тижнів, коли свідок побачив його в Оболонському управлінні поліції, зі слів свідка, ОСОБА_2 був неадекватний, чи під гіпнозом, чи під дією якихось препаратів, самостійно відмовився спілкуватися зі свідком. Як пояснив свідок, ОСОБА_2 розумів, що він подарував свою частку спірної квартири і ходив біля будинку, в якому розташована спірна квартира.

Отже, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що ОСОБА_2 після вчинення оспорюваного договору, місця свого проживання не змінив, іншого місця проживання він також немає та за своїм матеріальним станом може бути віднесений до мало захищеної категорії населення. Матеріали справи не містять відомостей про те, що на підставі судового рішення ОСОБА_2 було виселено чи іншим чином позбавлено права користування спірною квартирою за ініціативою відповідача.

Окрім зазначеного, у провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться справа № 756/10735/19 за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Оболонської РДА у м. Києві про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, встановлення піклування, призначення піклувальника. У даній справі було призначено амбулаторну судово-наркологічну експертизу щодо ОСОБА_2 , у висновку якого зазначено, що «…при даному дослідженні підекспертний виявляє характерні для хронічного алкоголізму ознаки психічної та фізичної залежності від алкоголю, наявність потягу до вживання спиртних напоїв, втрату кількісного та ситуативного контролю над вживанням алкоголю. Таким чином, проаналізувавши надані об`єкти експертизи, комісія дійшла висновку, що ОСОБА_2 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголем, синдром залежності, та виражені розлади особистості та поведінки, та своїм психічним станом він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (ст. 4).

ОСОБА_2 страждає на Психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголем, синдром залежності, виражені розлади особистості та поведінки (згідно з МКХ-10: Р 10.2 та Р10.71).

ОСОБА_2 за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_2 за своїм психічним станом потребує над ним опіки.

ОСОБА_2 за своїм психічним станом не може приймати участь у судових засіданнях…»

У зв`язку з цим, вказані вище відомості прямо свідчать про те, що ОСОБА_2 виявляє характерні для хронічного алкоголізму ознаки психічної та фізичної залежності від алкоголю, і тому, договір дарування своєї частини спірної квартини незнайомій людині було вчинено ним, як помилковий правочин, а не в наслідок обману, про що зазначала ОСОБА_3 у позовній заяві.

Посилання апелянта на не доведеність позивачами вчинення договору дарування під впливом помилки спростовуються матеріалами справи та висновком амбулаторної судово-наркологічної експертизи, де зазначено, що ОСОБА_2 вчинялись дії, в оцінці яких він об`єктивно міг помилятись.

Разом з тим, не можна визнати обґрунтованим в повній мірі посилання суду першої інстанції на недотримання при укладанні оспорюваного правочину вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки волевиявлення ОСОБА_2 було спрямовано на укладення іншого правочину, ніж той, який був укладений ним із ОСОБА_1 .

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання договору дарування недійсним, однак, рішення суду підлягає зміні в зв`язку з необґрунтованим застосуванням ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні з підстав викладених у цій постанові.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді І.М. Вербова

Т.О. Невідома