Справа № 730/676/21
Провадження № 2/761/5402/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

представника відповідача : ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в приміщенні суду у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення коштів інфляції і трьох відсотків річних, -

в с т а н о в и в:

В серпні 2021 р. до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю надійшов позов ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних в сумі 121025,03 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 25.12.2007 р. між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір №39-259/07-А, за яким відповідач отримала 78030,00 грн зі сплатою 16,5 % річних. Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18.10.2011 р. у справі №2/2503/559/11 стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором №39-259/07-А від 25.12.2007 р. в сумі 144762,44 грн.

15.11.2018 р. між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 06.03.2019 р. у справі №2/2503/559/11 замінено стягувача ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» на ТОВ «Вердикт Капітал».

ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №39-259/07-А від 25.12.2007 р. не погасила, рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18.10.2011 р. у справі №2/2503/559/11 не виконала, що стало підставою для нарахування за період з 08.07.2015 р. по 08.07.2021 р. 3 % річних в сумі 26069,14 грн та інфляційних - 94955,89 грн.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

У відзиві на позов відповідач заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено в поновленні строку на пред`явлення виконавчого листа №2/2503/559/11 до виконання, відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 відсутні. Звертає увагу, що 21.10.2020 р. приватним нотаріусом Буждиганчук Є.Ю. було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором №39-259/07-А від 25.12.2007 р. в розмірі 134372,07 грн, в тому числі 3 % річних - 4306,61 грн, пеню за період з 01.02.2019 р. по 25.08.2020 р. в сумі 128565,46 грн. В рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису було проведено електронні торги з реалізації майна- автомобіля «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , за ціною 85206,35 грн, які перераховано стягувачу. Крім цього, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки строк дії договору закінчився 24.12.2014 р. Також просить врахувати наявність ухвали Борзнянського районного суду Чернігівської області від 27.09.2019 р. у справі №2/2503/559/11, якою в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання - відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.10.2021 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

У судове засіданні представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит`та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №39-259/07-А (Додаток №1 є його невід`ємною частиною) про надання кредиту для придбання автомобіля в сумі 78030 грн. на строк до 24 грудня 2014 року зі сплатою процентів згідно п.4.1 Договору (з 12,8% до 7,2% річних).

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18.10.2011 р. у справі №2/2503/559/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»144762,44 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №39-259/07-А від 25.12.2007 р. та понесені установою банку судові витрати по сплаті державного мита в сумі 1447,62 грн. та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

15.11.2018 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №39-259/07-А від 25.12.2007 р.

Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 06.03.2019 р. у справі №2/2503/559/11 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» у виконавчому провадженні з виконання рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області 18 жовтня 2011 року в справі №2/2503/559/11 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №39-259/07-А.

Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення на підставі ст. 625 ЦК України за період з 08.07.2015 р. по 08.07.2021 р. 3 % річних в сумі 26069,14 грн, інфляційних - 94955,89 грн. за невиконання рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18.10.2011 р. у справі №2/2503/559/11.

Згідно ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як було зазначено вище рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18.10.2011 р. у справі №2/2503/559/11 стягнуто з ОСОБА_1 144762,44 грн. боргу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України 3% річних, інфляційних за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Відповідач знала про грошове зобов`язання, встановлене рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18.10.2011 р. у справі №2/2503/559/11 порушила вказане грошове зобов`язання шляхом його невиконання (доказів протилежного суду не надано), а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Суд не приймає до уваги обставини вчинення виконавчого напису №4706 від 21.10.2020 р., його примусове виконання, оскільки за даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.06.2021 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25.05.2022 р., у справі №761/39846/20 визнано виконавчий напис від 21.10.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, який зареєстрований в реєстрі за №4706, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» грошових коштів за кредитним договором №39-25907-А від 25.12.2017, - таким, що не підлягає виконанню.

Відтак, кошти, які стягнути за виконавчим написом, який визнано таким, що не підлягає виконанню, в рамках виконавчого провадження №63602768 не можуть враховуватись судом при розгляді цієї справи.

Варто також зазначити, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, може бути підставою для звернення до суду із позовом щодо дійсності електронних торгів, які призвели до порушення майнових прав, або стягнення безпідставно отриманих коштів в порядку ст.1212 ЦК України.

Крім цього, посилання відповідача щодо пропуску строків позовної давності та наявності ухвали Борзнянського районного суду Чернігівської області від 27.09.2019 р. у справі №2/2503/559/11, якою в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання - відмовлено, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. Кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц).

Позивач нараховував заборгованість за період з 08.07.2015 р. по 08.07.2021 р. до суду з позовом засобами поштового зв`язку звернувся 06.08.2021 р.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно договору про відступлення права вимоги від 15.11.2018 р. новий кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком в повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору, набуває всі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основним договором, сплати боржником грошових коштів, сплати процентів, вказаних у додатку №1 до цього договору та сплати штрафних санкцій у розмірах, передбачених основними договорами

В зв`язку з цим, новий кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, з 15.11.2018 року (моменту відступлення права вимоги) по 08.07.2021 року

Судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти» було перераховано 3% річних, інфляційні, виходячи з суми заборгованості, встановленої рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18.10.2011 р. у справі №2/2503/559/11, за період з 15.11.2018 року по 08.07.2021 року

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» кошти трьох відсотків річних від суми боргу згідно рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18.10.2011 р. у справі №2/2503/559/11 за період з 15.11.2018 року по 08.07.2021 року в розмірі - 11493,74 грн. та інфляційні - 27158,19 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі - 726,40 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. (справа №640/4013/17-ц) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

У разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен. Схожого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 640/18402/19 в постанові від 28.12.2020 р..

Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивача надано: Договір № 05-03/2021 про надання правничої допомоги від 05 березня 2021 року, укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та АО «Лігал Ассістанс»; платіжне доручення № від 18.06.2021 року на суму 200000 грн. заявку на надання юридичної допомоги № 20 від 04.062021 року на суму 20000 грн (надані послуги - надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку - 1500 грн., надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в судовому порядку - 1500 грн., надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти - 9000 грн (3 години), складення позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів - 8000 грн (4 години); Витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 16.06.2021 року на суму 20000 грн. (список наданих послуг та витрачений час є аналогічним наведеному вище)

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу відповідача надано договір про надання правової допомоги від 14.06.2022 р., за яким вартість адвокатських послуг (гонорар) та порядок їх оплати встановлюється на договірних засадах між адвокатом та клієнтом та становлять 35000,00 грн, 17500,00 грн з яких клієнт зобов`язується сплатити адвокату після підписання договору, а іншу частину в розмірі 17500,00 грн після розгляду цієї справи в суді першої та апеляційної інстанції, квитанцію від 15.06.2022 р. про переказ коштів в сумі 17500,00 грн.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу позивача не обгрунтований та не деталізований, витрати не підтверджені належними доказами.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідача позивачем не подано.

В постанові Верховного Суду від 22.11.2019 р. у справі №910/906/18 зазначено, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи складність справи та об"єм виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), беручи до уваги те, що позов задоволено частково, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» кошти судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 6400 гривень 00 коп., з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі - 23 800 грн. 00 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 509, 514, 625 ЦК України, ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 60, 76-81, 137, 141, 187, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, Законом України «Про іпотеку» , суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення коштів інфляції і трьох відсотків річних, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 15.11.2018 року по 08.07.2021 року:

- грошові кошти трьох відсотків річних в розмірі - 11493 грн. 74 коп.;

- інфляційні нарахування в сумі - 27158,19 грн., судовий збір в сумі - 726 грн. 40 коп., та витрати на правничу допомогу в сумі - 6 400,00 грн., а всього грошові кошти в сумі - 45778 грн. 33 коп.

Стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі - 23 800 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення коштів 3% річних, інфляційних витрат, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ТОВ «Вердикт Капітал», , адреса знаходження: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5Б.

Відповідач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1

Повне рішення виготовлено 14.07.2022 р.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов