Ухвала

Іменем України

12 липня 2022 року

м. Київ

справа № 756/19087/21

провадження № 61-6323ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року у складі судді: Андрейчука Т. В., та постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2022 року в складі колегії суддів: Желепи О. В., Кравець В. А., Мазурик О. Ф., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Райффайзен Банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудик Валерій Вікторович, ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кісельова Віталіна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк», банк), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудик В. В., ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кісельова В. В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивований тим, що 17 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/9408/74/77137.

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 17 вересня 2008 року, за умовами якого іпотекодавці передають Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

10 грудня 2021 року ОСОБА_1 дізнався про відкриття 19 листопада 2021 року виконавчого провадження № 67597516 на підставі виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за №505, виданого 26 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Рудик В. В., яким вимагається звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач зазначав, що виконавчий напис нотаріуса вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки банк вже скористався своїм правом на стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/9408/74/77137 від 17 вересня 2008 року, що підтверджується рішеннями Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2012 року (справа № 2-7/12), а також неодноразово звертався з позовами про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте рішеннями Оболонського районного суду м. Києва у справі № 2/2605/6831/2012, Вишгородського районного суду Київської області від 07 листопада 2018 року у справі № 363/5032/17, в задоволенні позовів було відмовлено. Крім того Банк звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису із суттєвим пропуском строку.

ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 505 від 26 жовтня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудиком В. В.

У грудні 20221 року, одночасно з позовом ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 505 від 26 жовтня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Рудиком В. В.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що в разі невжиття заходу забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса від 26 жовтня 2021 року № 50, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудиком В. В., може ускладнитись ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 26 жовтня 2021 року № 505, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудиком В. В., яким запропоновано у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитними договором від 17 вересня 2008 року № 014/9408/74/77/77137 звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса від 26 жовтня 2021 року № 505, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудиком В. В. До заяви про забезпечення позову заявником долучено докази на підтвердження того, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кісельова В. В. здійснює виконавче провадження № 67597516 з виконання виконавчого напису нотаріуса від 26 жовтня 2021 року № 505, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудиком В.В., яким запропоновано у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитними договором від 17 вересня 2008 року № 014/9408/74/77/77137 звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Отже, невжиття заходу забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса від 26 жовтня 2021 року № 50 може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. За таких обставин суд вважав за доцільне вжити захід забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса від 26 жовтня 2021 року № 505 та задовольнити заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 червня 2022 року апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк» залишено без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що згідно з пунктом 6 частини 1 статті 150 ЦПК України, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, може застосовуватись судом, як захід забезпечення позову. Зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судами, як захід забезпечення позову, при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. При цьому він виступає як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду та є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акту. Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходу забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса від 26 жовтня 2021 року може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки до нього суд першої інстанції прийшов з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Установлено, що між сторонами дійсно існує спір, оскільки ОСОБА_1 , звернувшись до суду із даним позовом оспорює право АТ «Райффайзен Банк» на звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, обґрунтовуючи його наявністю судових рішень, а також пропуском позовної давності.

Апеляційний суд вказав, що відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі написи нотаріусів є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню. Законом передбачений такий спосіб забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку. За обставинами даної справи боржник оскаржує правомірність отримання стягувачем виконавчого документу - виконавчого напису нотаріуса. За таких обставин висновок районного суду про обґрунтованість заяви про забезпечення позову відповідає як обставинам справи так і вимогам закону. Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття зазначеного ним заходу, неврахування тієї обставини, що боржниками в рамках виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису є не тільки позивач, але і інші особи, неврахування судом співмірності такого заходу позовним вимогам, на увагу не заслуговують, оскільки між сторонами дійсно існує спір щодо законності виконавчого напису, на підставі якого відкрито виконавче провадження, а можливе задоволення даного позову може виключити повністю виконання виконавчого напису від 26 жовтня 2021 року , який є предметом даного позову та за яким боржником є ОСОБА_1 . Підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а заявлений позивачем захід забезпечення позову відповідним видом забезпечення заявленим позовним вимогам, передбаченим пунктом 6 частини 1 статті 150 ЦПК України. Колегія суддів звернула увагу на наявність зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходу із заявленими позивачем вимогами та враховує, що застосування судом процесуальних засобів має тимчасовий характер та гарантує можливість реалізації позовних вимог, сприяє збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акту.

Аргументи апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк» про те, що судом не встановлено неправомірних дій приватного нотаріуса при вчиненні виконавчого напису, відхилив апеляційний суд, оскільки фактично є запереченням сторони по суті позову. На стадії розгляду питання про забезпечення позову, суд не вирішує питання обґрунтованості заявлених позовних вимог. На даний час предметом розгляду судом апеляційної інстанції є законність ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. При цьому, відповідно до частини 1 статті 154 ЦПК України суд має право вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, зустрічне забезпечення, тобто це є правом суду, а не його обов`язком. Обставин, визначених частиною 3 статті 154 ЦПК України, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим і у вказаній частині доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу. За таких обставин, ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстави для скасування якої відсутні.

АТ «Райффайзен Банк» 05 липня 2022 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2022 року, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволення позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що користуючись своїми правами, передбаченим статтями 43, 389 ЦПК України, банк подає касаційну скаргу наступного змісту: зупинення виконавчих дії в порядку Закону України «Про виконавче провадження» в даному випадку не відповідає вимогам закону та, по суті, є підміною рішення суду. Так. у разі задоволення заяви про зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса, позивачкою фактично буде досягнуто мети позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, без розгляду справи по суті. Доводи заявника стосовно очевидної протиправності оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, мають суперечливий характер, оскільки наявність очевидних ознак протиправності виконавчого напису нотаріуса, дій та/або бездіяльності нотаріуса може бути виявлено судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Суд першої інстанції не розглянув справу по суті позовних вимог, не дослідив докази у справі та дійшов помилкового висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову. Судом невстановлено неправомірнихдій приватногонотаріуса привчиненні виконавчогонапису, відсутніпідстави обґрунтованостіподаної заявизаявником прозабезпечення позову, що свідчить про передчасність таких висновків та невідповідність таких дій вчинених судом першої інстанції. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази з приводу цього питання. Розглядаючи заяву про забезпечення позову та постановляючи ухвалу, суди наведених вимог закону не врахували та не перевірили, чи є гарантована реальна можливість у Банку захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, не перевірили та не встановили відсутність обставин ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, не надали їм відповідної оцінки. Пославшись на те, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними із заявленими вимогами, суди попередніх інстанцій належним чином своїх доводів не обґрунтували та зробили передчасний висновок про задоволення заяви.

Вказує, що позивачем не надано доказів того, що в рамках виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису нерухоме майно передано на реалізацію чи вже вчиняються дії, спрямовані на реалізацію вказаного нерухомого майна. Зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом, за своєю суттю, позбавляє можливості вчиняти дії, спрямовані на звернення стягнення на нерухоме майно, у тому числі, дії, які передують проведенню реалізації такого нерухомого майна. Таким чином, зупинення будь-яких виконавчих дій звернення стягнення за виконавчим написом, після розгляду справи по суті, у разі відмови у позові, призведе до необґрунтованого збільшення строків, необхідних для проведення виконавчих дій, які мають бути вчинені у визначені законодавством строки, та які передують безпосередньо реалізації нерухомого майна, на яке звернуто стягнення на підставі виконавчого напису. Виконавчий напис, стягнення за яким зупинено на підставі оскаржуваної ухвали, вчинено щодо майна, яке перебуває у спільній власності позивача та інших осіб. Отже, боржниками та співласниками майна яке перебуває в забезпеченні за договором іпотеки в рамках виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису є позивач - та інші особи. У той же час, суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою зупинив стягнення за виконавчим написом в цілому, незважаючи на те, що інші боржники в даній цивільній справі не оскаржують виконавчий напис. При винесенні оскаржуваної ухвали судом проігноровано, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Зазначає, що заявник просить ужити заходів забезпечення позову з метою перешкоджання виконання виконавчого напису який є позасудовим способом звернення стягнення на майно, що виходить за межі мети забезпечення позову, яка полягає у вжитті судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення у випадку задоволення заявлених позовних вимог саме у даній справі. Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2019 у справі № 211/129/18-ц сформульовано правову позицію, згідно з якою суд не може заборонити державному (приватному) виконавцеві вживати необхідних заходів щодо своєчасного й повного виконання рішення. Ужиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження і заборона виконавцю виконувати виконавчі дії по суті є зупиненням виконання рішення, що є недопустимим з огляду на обов`язковість виконання судових рішень. Судами не досліджено в повному обсязі вимоги стосовно зустрічного забезпечення. Задовольняючи заявлені вимоги ОСОБА_6 суди не врахували всіх обставин справи, що призвело до настання несприятливих наслідків для АТ «Райффайзен Банк».

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що в позові ОСОБА_1 просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса від 26 жовтня 2021 року № 505, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудиком В. В.

До заяви про забезпечення позову заявником долучено докази на підтвердження того, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кісельова В.В. здійснює виконавче провадження № 67597516 з виконання виконавчого напису нотаріуса від 26 жовтня 2021 року № 505, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудиком В.В., яким запропоновано у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитними договором від 17 вересня 2008 року № 014/9408/74/77/77137 звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Між сторонами дійсно існує спір і ОСОБА_1 звернувшись до суду із даним позовом оспорює право АТ «Райффайзен Банк» на звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, обґрунтовуючи його наявністю судових рішень, а також пропуском позовної давності.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (пункт 6 частини першої статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 910/11552/20 (провадження № 12-44гс21) вказано, що:

«30. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

31. З наведених норм права вбачається, що суд може вжити заходи забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

40. З наведених норм права вбачається, що звернення виконавцем стягнення на майно боржника та його реалізація, в тому числі шляхом проведення торгів, є виконавчою дією, яка здійснюється на примусове виконання виконавчого документа. Зупинення такої виконавчої дії здійснюється виконавцем шляхом винесення постанови відповідно до вимоги пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

41. Системне розуміння норм пункту 5 частини першої статті 137 ГПК України, статті 10, пункту 2 частини першої статті 34, частини першої статті 48, частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» дозволяє дійти висновку, що внаслідок забезпечення судом позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа виконавець має зупинити всі виконавчі дії з примусового виконання такого виконавчого документа, в тому числі звернення стягнення на майно боржника шляхом його примусової реалізації на торгах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 910/11552/20 (провадження № 12-44гс21) зазначено, що:

«45. Вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа безпосередньо не полягає та не має наслідком зупинення конкурсу, аукціону, торгів, що проводяться від імені держави або за участю призначеного державним органом суб`єкта.

46. Забезпечення судом позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа має наслідком зупинення виконавцем вчинення виконавчих дій, яке здійснюється шляхом винесення ним відповідної постанови, в тому числі про зупинення звернення стягнення на майно боржника шляхом його примусової реалізації на торгах.

47. Отже, саме зупинення виконавцем вчинення виконавчих дій шляхом винесення відповідної постанови має наслідком зупинення торгів з примусової реалізації майна боржника.

48. Такий запроваджений законодавцем механізм зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа суттєво відрізняється від обмежень припинення, відкладення, зупинення чи іншого втручання у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави або територіальної громади, передбачених частиною дванадцятою статті 137 ГПК України.

49. Тому очевидно, що норми пункту 5 частини першої статті 137 ГПК України, пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» та частини дванадцятої статті 137 ГПК України регулюють різні відносини та призначені для різних випадків проведення конкурсів, аукціонів, торгів, тендерів чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави чи територіальної громади, в тому числі їх зупинення.

50. Поширення обмежень, передбачених частиною дванадцятою статті 137 ГПК України, на заходи забезпечення судом позову, встановлені пунктом 5 частини першої статті 137 ГПК України, призвело б до повного припинення застосування судом такого способу забезпечення позову, як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, та унеможливило б ефективний захист або поновлення порушених прав позивачів у разі незаконної видачі виконавчого напису нотаріуса та продажу належного їм майна на його примусове виконання.

51. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що дія норми частини дванадцятої статті 137 ГПК України не розповсюджується на відносини забезпечення судом позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, що передбачене нормою пункту 5 частини першої статті 137 ГПК України».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 910/11552/20 (провадження № 12-44гс21) вказано, що:

«63. Як убачається з матеріалів справи, Господарський суд міста Києва ухвалою від 09 вересня 2020 року заяву ТОВ «Торговий дім «Насіння» вжив заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 23 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. на векселі АА 2474944 від 18 вересня 2019 року, про стягнення з ТОВ «Торговий дім «Насіння» на користь ТОВ «Дюпон Україна» 19 186 131,93 грн, зареєстрованого в реєстрі за № 2466.

64. Місцевий суд виходив з того, що у разі невжиття указаних заходів забезпечення позову до розгляду справи судом існує можливість продажу під час примусового виконання спірного виконавчого напису майна позивача, внаслідок чого останній буде позбавлений можливості ефективного захисту своїх порушених прав, що також може призвести до виникнення між сторонами інших суперечок, неспіврозмірно збільшити тягар витрат на відновлення заявлених до захисту прав.

65. Велика Палата Верховного Суду погоджується з указаними аргументами місцевого суду, що в разі продажу виконавцем під час примусового виконання виконавчого напису нотаріуса майна позивача та подальшого задоволення позову і визнання цього напису таким, що не підлягає виконанню, ефективний захист або поновлення порушених прав позивача буде неможливим, оскільки спірний виконавчий напис буде вже виконано.

66. Ураховуючи викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми статті 136 ГПК України та обрав заходи забезпечення позову, які відповідають пункту 5 частини першої статті 137 ГПК».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Тлумачення статті 154 ЦПК України свідчить, що в ній розмежовано випадки за яких застосування зустрічного забезпечення є: правом суду (частина перша статті 154 ЦПК України); обов`язком суду (частина третя статті 154 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18) вказано, що «доводи про незаконність ухвали, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову і суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову. Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України».

Встановивши, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції, зробили обґрунтований висновок про задоволення заяви про забезпечення позову.

Посилання на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 у справі № 211/129/18-ц (провадження № 61-45969св18) колегія суддів відхиляє, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин (зокрема, відсутності оспорювання виконавчого напису).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги, оскарженої ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Райффайзен Банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудик Валерій Вікторович, ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кісельова Віталіна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков