Справа № 138/3665/21
Провадження № 22-ц/801/1048/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 рокуСправа № 138/3665/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

за участю секретаря Ліннік Я. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію речового права,

за апеляційною скаргою Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2022 року та на додаткове рішення цього ж суду від 11 травня 2022 року, ухвалені у цій справі в м. Могилів-Подільський суддею цього суду Київською Т.Б.,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (далі СТОВ «Прогрес») про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації речового права, мотивуючи його тим, що на підставі акту на земельну ділянку серії ВН від 18 жовтня 1999 рокувона є власником земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,площею 1,9429 га, кадастровий номер :02:000:0102, яка розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

Оскільки позивач проживає в Донецькій області, на території тимчасово непідконтрольній Україні, вона оформила довіреність на представництво її інтересів на племінника ОСОБА_2 , який з державного реєстру прав на нерухоме майно дізнався, що 26 червня 2015 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Прогрес» було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, який 12 грудня 2016 року зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Позивач зазначає, що вказаний договір не підписувала, що підтверджується відповідним висновком експерта.

Пославшись на викладене, позивач просила на підставі ст. 387 ЦК України витребувати з незаконного володіння СТОВ «Прогрес» зазначену земельну ділянку та скасувати запис про державну реєстрацію за СТОВ «Прогрес» права оренди земельної ділянки.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2022 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Витребувано з незаконного користування СТОВ «Прогрес» належну ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 1,9429 га, кадастровий номер :02:000:0102, яка розташована на території Суботівської сільської ради і належить їй на підставі державного акту на земельну ділянку серії ІІІ-ВН № 014094. Скасовано державну реєстрацію договору оренди землі № б/н від 26 червня 2015 року, укладеного між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, площею 1,9429 га, кадастровий номер :02:000:0102, яка розташована на території Суботівської сільської ради, припинивши право оренди СТОВ «Прогрес».

Додатковим рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2022 року стягнуто з СТОВ «Прогрес» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1818 грн.

Не погодившись з ухваленими рішеннями СТОВ «Прогрес», посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову та у стягненні судових витрат в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу СТОВ «Прогрес» слід задовольнити повністю з таких підстав

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ВН № 014094, виданого 30 липня 2002 року, належить земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 1,94 га, кадастровий номер .02.000.0102, яка розташована на території Суботівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 13-14).

26 червня 2015 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Прогрес» укладено договір оренди землі №б/н щодо земельної ділянки кадастровий номер .02.000.0102. Пунктом 8 цього договору визначено, що строк його укладення 25 років (а. с. 15-18).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 75821184 від 14 грудня 2016 року вбачається, що 12 грудня 2016 року за СТОВ «Прогрес» зареєстровано право оренди земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 (а. с. 21-24).

Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення судово-технічного та почеркознавчого дослідження №4472/4473/17-21 від 03 серпня 2017 року підписи від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 26 червня 2015 року в графі «Орендодавець» та в акті приймання-передачі земельної ділянки від 26 червня 2015 року, - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 26 червня 2015 року в графі «Орендодавець» та в акті приймання-передачі земельної ділянки від 26 червня 2015 року, - виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою (особами) (а. с. 26-32).

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену у договорі оренди земельної ділянки) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Отже, встановивши, що ОСОБА_1 не підписувала договір оренди землі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність її волевиявлення на укладення цього договору.

Разом з тим, у справі, що переглядається, ОСОБА_1 , посилаючись на позбавлення її права розпоряджатись земельною ділянкою, яку займає СТОВ «Прогрес», просить на підставі ст. 387 ЦК України витребувати з незаконного володіння цього товариства належну їй земельну ділянку.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зазначено, що «серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. […] Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння. […] Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16 (провадження № 14-499цс19) вказано, що «враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок».

Такі висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду висловленій у постанові від 12 травня 2021 року у справі №705/2400/19 (провадження № 61-21932св19).

Таким чином, оскільки користування СТОВ «Прогрес» належною позивачці земельною ділянкою не пов`язане з позбавленням її права володіння нерухомим майном, у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння в порядку, передбаченому статтею 387 ЦК України, слід відмовити в зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту.

Оскільки вимога про скасування запису про державну реєстрацію за СТОВ «Прогрес» права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі б/н від 26 червня 2015 року є похідною від вимоги про витребування земельної ділянки, у задоволенні якої відмовлено, то і в задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції, тому додаткове рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2022 року також підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами апеляційного розгляду встановлено, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, то судові витрати, понесені за подання позовної заяви, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Виходячи з того, що апеляційна скарга СТОВ «Прогрес» підлягає до задоволення, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь СТОВ «Прогрес» 2724 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» задовольнити.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію речового права.

Додаткове рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1818 грн залишити за позивачем.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес», місце знаходження: вул. Пирогова, 39, оф. 520, м. Вінниця, .

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк

Повний текст постанови складено 13 липня 2022 року