ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 712/1720/20
Провадження № 22-ц/821/378/22
категорія: 301000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

секретаря: Захарченко А.Д., Зінченко Ю.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Виконавчий комітет Черкаської міської ради

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Черкаської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на житло.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

25 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що рішенням Виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів № 672-24 від 03 грудня 1980 року квартиру АДРЕСА_1 , надано ОСОБА_3 на склад сім`ї чотири особи.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24 грудня 2019 року, виданого повторно Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 43 років, про що 09 березня 1994 року складено відповідний актовий запис № 614.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 24 грудня 2019 року, виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла у віці 66 років, про що 24 грудня 2019 року складено відповідний актовий запис № 3489.

В квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані позивач та відповідач.

Відповідач не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з 2005 року.

З 2007 року оплата комунальних послуг в повному обсязі здійснюється позивачем.

Внаслідок реєстрації відповідача в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 позивач несе додаткові витрати зі сплати комунальних платежів, які нараховуються, виходячи з кількості зареєстрованих у вказаній квартирі осіб.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Черкаської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на житло, - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У січні 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушенням судом 1 інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення або змінити рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд 1 інстанції в порушення ст. 53 ЦПК України залучив в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Черкаської міської ради після закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, а також в ухвалі суду не зазначено, на які конкретно права чи обов`язки третьої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі, як вимагає ст. 53 ЦПК України. Також вказує, що судом 1 інстанції було порушено вимоги ст. 43 ЦПК України, оскільки його не вручались та не направлялись письмові пояснення третьої особи, про наявність таких письмових пояснень йому нічого не було відомо аж до дати ознайомлення з повним текстом рішення суду, що позбавило позивача можливості надати свої пояснення або доводи суду у відповідь на пояснення третьої особи.

Стверджує, що у рішенні суду 1 інстанції в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 265 ЦПК України відсутні посилання суду на норми права, на які посилається позивач і які суд не застосував та мотиви їх незастосування. На думку апелянта, враховуючи, що предметом спору стало житло державного (комунального) житлового фонду, а не житло, що перебуває у приватній власності, суд 1 інстанції не мав обґрунтованих підстав для застосування норм цивільного кодексу, які регулюють відносини щодо права приватної власності і до правовідносин, які виникли між сторонами, мають бути застосовані норми ЖК України та деякі норми ЦК України, які регулюють правовідносини щодо договору найму.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У лютому 2022 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційних вимог повністю та залишити рішення суду 1 інстанції без змін. Вказує, що апелянтом не надано жодних та належних доказів на предмет визнання відповідача таким, що втратив право на житло. Доказова база апелянта фактично зводиться до показів свідків, які спростовуються показами самого відповідача щодо бажання проживати в квартирі, та доводів щодо оплати апелянтом комунальних послуг, які також спростовуються відомостями з інформаційної мережі «Судова влада України» (копія міститься у матеріалах справи), які підтверджують наявність «заборгованості за комунальні послуги.

У лютому 2022 року представник Черкаської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін. Вказує, що наймачем квартири до цього часу є ОСОБА_3 , позивач та відповідач не звертались до Виконавчого комітету Черкаської міської ради для переоформлення договору найму. В квартирі зареєстровані позивач та відповідач, які були вселені до вказаної квартири як члени сімї наймача. Також, доказів наявності в договорі найму спірної квартири умов щодо можливості правонаступництва в разі смерті наймача учасниками справи суду не надано.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

17 січня 2022 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Черкаської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на житло.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2022 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Єльцов В.О., Нерушак Л.В.

Супровідним листом № 712/1720/20/686/2022 від 18.01.2022 матеріали цивільної справи № 712/1720/20 витребувано з суду 1 інстанції.

20 січня 2022 року матеріали цивільної справи № 712/1720/20 отримано Черкаським апеляційним судом.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21 січня 2022 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2022 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 березня 2022 року справу призначено в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів № 672-24 від 03 грудня 1980 року квартиру АДРЕСА_3 , надано ОСОБА_3 на склад сім`ї чотири особи.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24 грудня 2019 року, виданого повторно Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 43 років, про що 09 березня 1994 року складено відповідний актовий запис № 614.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 24 грудня 2019 року, виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла у віці 66 років, про що 24 грудня 2019 року складено відповідний актовий запис № 3489.

Відповідно до інформації Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради №355-01-10 від 21 лютого 2020 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 20 березня 1981 року;

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 20 березня 1981 року.

Матеріали справи не містять та учасниками справи суду не надано договору найму квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Матеріали справи не містять та учасниками справи суду не надано ордеру на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 , не приватизована та перебуває в комунальній власності.

Позивач та відповідач не звертались до Виконавчого комітету Черкаської міської ради для переоформлення договору найму.

Позивач не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Матеріли справи не містять і позивачем не надано суду договору найму квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Доказів наявності в договорі найму квартир за адресою: АДРЕСА_2 , умов щодо можливості правонаступництва в разі смерті наймача матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано.

Матеріли справи не містять і учасниками справи не надано суду доказів наявності у відповідача іншого житла.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що має намір проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , але позбавлений такої можливості внаслідок створюваних позивачем перешкод. Пояснив, що позивачем, з метою створення перешкод відповідачу в користуванні вказаною квартирою, змінено замок на вхідних дверях квартири.

Доказів створення позивачем перешкод відповідачу в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , матеріали справи не містять і відповідачем суду не надано.

Згідно інформації Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради №355-01-10 від 21 лютого 2020 року, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з 20 березня 1981 року до цього часу.

Доказів наявності у відповідача права власності на нерухоме майно та наявності іншого житла, крім квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в якій зареєстрований відповідач, матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано.

Доказів звернення позивача до наймодавця - Виконавчого комітету Черкаської міської ради про внесення змін до договору найму та визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму квартири за адресою: АДРЕСА_2 , матеріали справи не містять і позивачем суду не надано.

Виконкомом Черкаської міської ради надано пояснення, згідно яких Рішенням Виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів № 672-24 від 03 грудня 1980 року квартиру АДРЕСА_3 , надано ОСОБА_3 на склад сім`ї чотири особи.

Вказана квартира не приватизована та перебуває в комунальній власності.

Наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_2 , до цього часу є ОСОБА_3 , оскільки про факт смерті наймача ОСОБА_3 . Виконавчому комітету Черкаської міської ради стало відомо лише після залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Позивач та відповідач не звертались до Виконавчого комітету Черкаської міської ради для переоформлення договору найму.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції в повній мірі не відповідає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вищевказаних вимог позову. Між тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині обґрунтування підстав відмови позову, з огляду на наступне.

Так, розглядаючи справу, суд 1 інстанції не врахував, що позивач пред`явив позов про визнання особи такою, що втратила право на житло в квартирі, та як наслідок застосував норми закону, які не підлягають застосуванню, а саме ст. 317, 781, 406 ЦК України, ст. 106 ЖК Української РСР.

Апеляційним судом встановлено, що предметом позову є визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності за місцем реєстрації понад шість місяців, відповідно до вимог статті 72 ЖК Української РСР.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку поважних причин не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст.71 ЖК Української РСР.

Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів № 672-24 від 03 грудня 1980 року квартиру АДРЕСА_3 , надано ОСОБА_3 на склад сім`ї чотири особи.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24 грудня 2019 року, виданого повторно Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 43 років, про що 09 березня 1994 року складено відповідний актовий запис № 614.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 24 грудня 2019 року, виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла у віці 66 років, про що 24 грудня 2019 року складено відповідний актовий запис № 3489.

Відповідно до інформації Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради №355-01-10 від 21 лютого 2020 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 20 березня 1981 року;

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 20 березня 1981 року.

Таким чином, позивач та відповідач набули право користування вказаним жилим приміщенням в якості членів сім`ї наймача, що не заперечується останніми.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу визнання відповідача таким, що втратив право на житло в квартирі, вказує на те, що відповідач не проживає в квартирі з 2005 року, оплату комунальних послуг з 2007 року в повному обсязі здійснює позивач, що підтверджується платіжними документами, доданими до позовної заяви. Стверджує, що внаслідок реєстрації відповідача в квартирі, позивач несе додаткові витрати зі сплати комунальних платежів, які нараховуються, виходячи з кількості зареєстрованих у вказаній квартирі осіб. На підтвердження підстав позову позивачем надано акти опитування сусідів № 82 від 04.02.2020 та №85 від 04.02.2020.

Як вбачається з показів свідків, які були допитані в судовому засіданні суду 1 інстанції, а саме свідка ОСОБА_5 , який пояснив, що працює десять років з позивачем. В квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , проживали: мати, батько, позивач, відповідач та ОСОБА_6 . Позивач є рідним братом відповідача. Відповідача давно не бачив у вказаній квартирі, позивач з відповідачем не спілкуються, між ними виникають конфлікти щодо користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 . В судовому засіданні суду 1 інстанції, допитаний в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Протягом тринадцяти років фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 . Особисто знайомий з позивачем, з відповідачем особисто не знайомий.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує що має намір проживати в квартирі, але позбавлений такої можливості внаслідок створюваних позивачем перешкод. Пояснив, що позивачем змінено замок на вхідних дверях квартири. Зазначає, що докази апелянта фактично зводяться до показів свідка, які спростовуються показами самого відповідача щодо бажання проживати в квартирі, та доводів апелянта щодо оплати ним комунальних послуг, які також спростовуються відомостями з інформаційної мережі «Судова влада України», які підтверджують наявність заборгованості за комунальні послуги.

Оцінюючи надані позивачем докази та покази свідків, які були допитані в судовому засіданні суду 1 інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що враховуючи, що сам факт тимчасового не проживання у спірній кімнаті відповідача не є підставою для визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а доказів не проживання відповідача понад шість місяців в жилому приміщенні без поважних причин матеріали справи не містять, та приймаючи до уваги, що за ОСОБА_2 продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Будь-яких інших доказів на підтвердження не проживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин, в тому числі у зв`язку із втратою інтересу до житла, позивачем не надано.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що відповідач не несе витрати на утримання житла, не сплачує за комунальні послуги, які нараховуються в тому числі на нього, не є підставою згідно зі статями 71, 72 ЖК Української РСР для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, тому що не свідчать про втрату інтересу відповідача до спірного житла, яке залишається не приватизованим по даний час.

За таких обставин, підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням відсутні.

З вказаних підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду зміні його мотивувальної частини, в редакції цієї постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Черкаської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на житло, змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 липня 2022 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді : Л.І. Василенко

Л.В. Нерушак