печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Луста В.І.,

представника позивача ОСОБА_4

представник відповідача Кисіль А.В.

представника 3-ї особи Штокман А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України», третя особа: Міністерство аграрної політики та продовольства України про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить зобов`язати здійснити перерахунок заробітної плати та вихідної допомоги при звільнені ОСОБА_1 згідно наказу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» № 49-к від 1 лютого 2016 року та стягнути з відповідача недосплачену суму грошових коштів на користь ОСОБА_1 .

Вимоги обґрунтовані тим, що з 21 травня 2014 року до 2 лютого 2016 року ОСОБА_1 працював у Публічному акціонерному товаристві «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - ПАТ «ДПЗКУ», Відповідач) на посадах радника голови правління, заступника директора фінансово-економічного департаменту та заступника голови правління з фінансово-економічних питань.

Наказом ПАТ «ДПЗКУ» № 782-к від 4 листопада 2014 року, на підставі наказу Міністерства аграрної політики і промисловості України № 188-п віл 4 листопада 2014 року, ОСОБА_1 призначено на посаду заступника голови правління цього товариства.

Наказом ПАТ «ДПЗКУ» від 16 грудня 2014 року № 845/1-к, на підставі наказу Міністерства № 234-п від 16 грудня 2014 року, позивача звільнено з посади заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ» на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року у справі № 757/38548/14-ц, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.09.2015 року визнано незаконним наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 16.12.2014 року № 234-п «Про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади», Наказ В.о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» від 16.12.2014 № 845/1-к «Про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади» та скасовано, поновлено позивача на роботі на посаді заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ» з 16.12.2014 року, стягнуто з ПАТ «ДПЗКУ» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.12.2014 по 20.04.2015 роки. З 2 лютого 2016 року, наказом ПАТ «ДПЗКУ» № 49-к від 1 лютого 2016 року, на підставі наказу Міністерства № 8-п від 26 січня 2016 року, Позивача знову звільнено з товариства на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпПУ (припинення повноважень посадових осіб).

Згідно наказу про звільнення ОСОБА_1 нараховано вихідну допомогу в розмірі шестимісячного середнього заробітку відповідно до статті 44 КЗпП та компенсацію за 35 (тридцять п`ять) календарних днів невикористаної щорічної відпустки. вихідна допомога у розмірі 53100,00 грн.

Однак, на момент поновлення Позивача на посаді заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ», його посадовий оклад був значно вищий, а отже розрахунок при звільненні заробітної плати та вихідної допомоги мав здійснюватися з його урахуванням. 03.10.2022 року на адресу позивача надійшла відповідь від АТ «ДПЗКУ» на повторний адвокатський запит у якій зазначено, що станом на момент поновлення та звільнення позивача, тобто в період з 18.01.2016 по 02.02.2016 року, згідно з штатним розписом працівників апарату управління ПАТ «ДПЗКУ» від 01.04.2015 року розмір посадового окладу заступника голови правління складав 17700 грн., а згідно зі штатним розписом від 01.02.2016 року - 90 000 грн. Тому просить зобов`язати здійснити перерахунок заробітної плати в розмірі 4285,71грн. та вихідної допомоги в розмірі 486899,46 грн.

19.01.2022 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача АТ «ДПЗКУ» - адвоката Бітюкова І.В. на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору є іншими виплатами, що не належать до фонду оплати праці, у зв`язку з чим позивач мав право звернутись до суду з позовними вимогами про зобов`язання здійснити перерахунок вихідної допомоги при звільненні в межах трьохмісячного строку, з моменту отримання такої вихідної допомоги, а саме до 02.05.2016 року.

Аналізуючи правові норми КЗпП, Закону України «Про оплату праці» підставою для нарахування та виплати заробітної плати є саме виконання працівником його трудових обов`язків, а не перебування у трудових відносинах, у зв`язку з чим у відповідача відсутні правові підстави для нарахування позивачу зарплати за період з 18.01.2016 року по 02.02.2016 року.

04.08.2022 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи - ОСОБА_2 в яких останній зазначає, що згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 № 829 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» Міністерство аграрної політики та продовольства було реорганізовано шляхом приєднання до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, у зв`язку з чим у період до 2021 року повноваження Мінагрополітики здійснювало Мінекономіки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи Штокман А.І. заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.09.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, приходить до наступного висновку.

З 21 травня 2014 року до 2 лютого 2016 року ОСОБА_1 працював у Публічному акціонерному товаристві «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на посадах радника голови правління, заступника директора фінансово-економічного департаменту та заступника голови правління з фінансово-економічних питань.

Наказом ПАТ «ДПЗКУ» № 782-к від 4 листопада 2014 року, на підставі наказу Міністерства аграрної політики і промисловості України № 188-п віл 4 листопада 2014 року, ОСОБА_1 призначено на посаду заступника голови правління цього товариства.

Наказом ПАТ «ДПЗКУ» від 16 грудня 2014 року № 845/1-к, на підставі наказу Міністерства № 234-п від 16 грудня 2014 року, позивача звільнено з посади заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ» на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року у справі № 757/38548/14-ц, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.09.2015 року визнано незаконним наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 16.12.2014 року № 234-п «Про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади», Наказ В.о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» від 16.12.2014 № 845/1-к «Про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади» та скасовано, поновлено позивача на роботі на посаді заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ» з 16.12.2014 року, стягнуто з ПАТ «ДПЗКУ» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.12.2014 по 20.04.2015 роки. З 2 лютого 2016 року, наказом ПАТ «ДПЗКУ» № 49-к від 1 лютого 2016 року, на підставі наказу Міністерства № 8-п від 26 січня 2016 року, Позивача знову звільнено з товариства на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпПУ (припинення повноважень посадових осіб).

За час недопуску Позивача до роботи з моменту поновлення на посаді відбулася чергова зміна штатного розпису Відповідача, а саме 01 лютого 2016 року був уведений в дію штатний розпис, відповідно до якого посадовий оклад за посадою, яку обіймав Позивач, було встановлено в розмірі 90000 грн.

Враховуючи те, що Відповідач мав встановлену систему оплати праці, схему посадових окладів, то при підвищенні окладу за посадою у штатному розписі відповідні зміни мали бути внесені і до трудового договору.

Таким чином, Позивачу належало нарахувати заробітну плату за один робочий день виходячи із посадового окладу 90000 грн. відповідно до чинного штатного розпису, що був введений з 01 лютого 2016 року, а саме в розмірі 4285,71 грн. (90000 + 21 робочий день у лютому 2016 року).

2. Щодо нарахування вихідної допомоги

Наказом від 01 лютого 2016 року № 49-к Позивача було звільнено із займаної посади відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП з 02 лютого 2016 року.

Відповідно до положень статті 44 КЗпП у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Відповідно до підпункту є пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, цей порядок застосовується у випадках виплати вихідної допомоги.

Пунктом 2 зазначеного порядку передбачені наступні положення щодо визначення періоду, за яким обчислюється середня заробітна плата.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали напідприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Крім того, пунктом 2 зазначеного порядку також передбачено, що час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до положень статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є згода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або зтювноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати Замови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підприємства самостійно встановлюють у колективному договорі форми й системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород й інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) згодами, (ч. 2 ст. 97 КЗпП).

Конкретні розміри тарифних ставок, посадових окладів, а також надбавок, доплат, премій і винагород установлює власник або вповноважений ним орган, зважаючи на вимоги, передбачені ч. 2 ст. 97 КЗпП (ч. З ст. 97 цього Кодексу). Тому якщо на підприємстві встановлені система оплати праці, схема посадових окладів, то в разі підвищення окладів за посадами у штатному розписі, відповідні зміни вносяться до трудового договору.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 27.06.2007 року № 162/06/187-07 «Щодо штатного розпису» штатний розпис - це документ, що встановлює для даного підприємства, установи, організації структуру, штати та посадові оклади працівників. У штатному розпису містяться назви посад, чисельність персоналу і оклади по кожній посаді.

Тож посадовий оклад у трудовому договорі за посадою, яку обіймав Позивач, має бути узгодженим зі встановленим окладом за його посадою у штатному розписі.

На час настання події, з якою пов`язана виплата вихідної допомоги, а саме звільнення Позивача з 02 лютого 2016 року (дата, зазначена у наказі про звільнення), Позивач фактично не виконував роботи та не мав заробітної плати та інших виплат починаючи з 16 грудня 2014 року (наказ №845/1-к від 16.12.2014).

Відповідач 18 січня 2016 року відновив трудовий договір, який раніше існував і був ним незаконно припинений в односторонньому порядку, чим виконав відповідне рішення суду із затримкою. Таким чином, до моменту фактичного виконання Відповідачем рішення про поновлення на роботі Позивача трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникали.

Фактично Позивач працював на підприємстві один день - 03 лютого_2016 року - день ознайомлення Позивача з наказом про поновлення на посаді та, відповідно, фактичного допущення його до виконання попередніх обов`язків з наданням робочого місця, що підтверджується копією наказу про поновлення на посаді.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України та ПАТ «ДПЗКУ» в якому просив визнати незаконними та скасувати наказ Міністра аграрної політики та продовольства України від 26 січня 2016 року № 8-п про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, наказ в.о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» від 01 лютого 2016 року № 49-к про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ»; стягнути з ПАТ «ДПЗКУ» на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до часу поновлення на посаді. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року у справі № 757/5399/16-ц у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

До «усіх виплат» (заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати) також належить і виплата вихідної допомоги (що є предметом позовних вимог), яка гарантована статтею 43 Конституції України.

Поняття та підстави виплати вихідної допомоги визначені статтею 44 КЗпП України. За змістом цієї норми вихідна допомога - це грошова виплата працівникові, який звільнений з роботи не з власної ініціативи, яку виплачує роботодавець у випадках, передбачених законом або сторонами.

Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав, що виплачуються працівникові при звільненні. Тобто, основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи.

Відповідно до пункту 2 Постанови від 19.05.1999 № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об`єднань державних підприємств» умови оплати праці, передбачені пунктом 1 цієї постанови, поширюються на керівників - голів правлінь відкритих акціонерних товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації) державних підприємств, з якими укладено контракти, на період до скликання перших загальних зборів акціонерів товариства, а також на голів правлінь та членів правлінь акціонерних товариств, господарських товариств, 100 відсотків акцій яких належать державі, а також інших господарських товариств, що належать до суб`єктів господарювання державного сектору економіки, у тому числі тих, що призначаються за рішенням наглядової ради. Відповідно до пункту 1 постанови № 859 встановлені такі виключні умови оплати праці керівника підприємства (членів правління), а саме: - розмір посадового окладу; - квартальні та річна премії за виконання умов і диференційованих показників преміювання; - доплата до посадового окладу за науковий ступінь; - щомісячна надбавка за стаж наукової діяльності. Також керівникові може виплачуватися грошова допомога у разі виходу на пенсію.

Пунктом 1 Постанови № 859, який поширюється на членів правління акціонерного товариства, 100 відсотків акцій якого належать державі, встановлено, що інші заохочувальні виплати, що не відносяться до оплати праці згідно з постановою № 859, керівнику підприємства та членам правління не надаються.

Згідно п.3.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, яка затверджена Наказом Держкомстату України від 13.01.2004 № 5 суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору відносяться до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці.

Отже, Постановою № 859 передбачено, що члену правління акціонерного товариства, 100 акцій якого належать Державі, інші заохочувальні виплати, не надаються.

Відповідно до ст..36 ч.1п.8 Підставами припинення трудового договору є: 8) підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до ст..44 КЗпП України При припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Із службової записки Начальника управління персоналом ОСОБА_5 адресованої Першому заступнику директор юридичного департаменту АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_6 вбачається, що наказом від 18 січня 2016 року № 24/1-к ОСОБА_1 було поновлено на посаді заступника голови правління з 16 грудня 2014 року з посадовим окладом 8850,00 грн. Згідно даних облікової системи 1 С ЗУП на дату звільнення 02 лютого 2016 року посадовий оклад ОСОБА_1 становив 8850,00 грн.

Відповідно до штатного розпису працівників апарату управління ПАТ «ДПЗКУ» станом на травень - грудень 2014 року, тобто на момент звільнення ОСОБА_1 згідно наказу ПАТ «ДПЗКУ» № 845/1-к від 16 грудня 2014 № посадовий оклад заступника голови правління складав 8850,00 грн.

Відповідно до висновку зробленого у постанові Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 761/32685/19 захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі).

Судом встановлено , що посадовий оклад позивачу не збільшувався. Як вказував представник відповідача кожному заступнику голові правління встановлюється посадовий оклад окремо.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сума вихідної допомоги необхідна до сплати ОСОБА_1 при звільненні складає 53100 грн., без вирахування податків (8850,00 грн - посадовий оклад ? 6 місяців), тобто яка і була нарахована відповідачем відповідно до розрахункового листа за лютий 2016 та сплачена ОСОБА_1 з вирахуванням податку на доходи фізичних осіб, що підтверджується платіжним дорученням № 1094 від 02 лютого 2016 року, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з АТ «ДПЗКУ» вихідну допомогу в розмірі 486 899, 46 грн є необґрунтованою, а відтак, не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 21, 44, 233 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76 81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України», третя особа: Міністерство аграрної політики та продовольства України про зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення..

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Державна продовольчо - зернова корпорація України»: 01061,м. Київ,вул.. Саксаганського,1

третя особа: Міністерство аграрної політики та продовольства України: 01001,вул.. Хрещатик,24,м. Київ

Суддя Остапчук Т.В.