Справа № 130/1961/19
Провадження № 22-ц/801/1272/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 рокуСправа № 130/1961/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

за участю секретаря судового засідання: Ковальчук О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 130/1961/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, про участь одного з батьків у вихованні дитини,

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Казеко Оксани Іванівни на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Верніка В. М.,

ПОСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом до ОСОБА_2 із надалі уточненими позовними вимогами щодо встановлення порядку участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення позивачу кожні вихідні, враховуючи ким відповідач працює, на той час, коли знаходиться у відрядженні, за місцем проживання позивача по АДРЕСА_1 , та по АДРЕСА_2 ; а також щорічно влітку спільного відпочинку дитини з батьком упродовж трьох тижнів, період якого визначати за спільною домовленістю сторін.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 травня 2022 року в задоволені позову відмовлено .

Ухвалюючи оскаржуване рішення суду, аналізуючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, враховуючи особисту позицію дитини щодо оспорюваних питань, особливості її сімейного розвитку та виховання, встановлені обставини по справі, суд першої інстанції прийшов до висновку що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю стосовно переважного права дитини, а також недоведеністю обставин, з підстав яких вони заявлені позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Казеко Оксана Іванівна подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права просила його скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було досліджено обставини, на які посилався позивач, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахували позицію позивача, який бажає приймати участь у вихованні сина.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Казеко Оксана Іванівна та позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали просили суд її задовольнити з мотивів викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Полігас Володимир Миколайович в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.25) вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.25,71).

З копії характеристики квартального комітету "Корчовка" від 26.02.2019 року №96 встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 2017 року проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; за місцем проживання характеризується позитивно; особисто скаржиться на те, що колишня дружина ОСОБА_2 не дає змоги зустрічатись з сином ОСОБА_3 , 2011 року народження з 2017 року, до цього часу він постійно був з ним і займався вихованням (т.1 а.с.14,60) .

Відповідно до копії довідки квартального комітету "Велика Жмеринка" від 14.06.2017 року №10169, позивач ОСОБА_1 проживав по АДРЕСА_2 з 1972 року; систематично приділяв увагу сину; за час проживання від мешканців скарг не надходило, характеризується позитивно (т.1 а.с.15,61).

Згідно розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 05.07.2017 року №187 визначений порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 щосуботи або щонеділі з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин; місце зустрічі повинно визначатись за взаємною згодою батька та матері, у разі недосягнення згоди за місцем проживання дитини (т.1 а.с.16,62).

З копії довідки КУ "Жмеринська ЦРЛ" від 14.12.2018 року, плану медичної реабілітації, копії виписки з історії хвороби КУ "Жмеринська ЦРЛ" від 28.09.2018 року, протоколу обстеження головного мозку центру МРТ-діаностики Нейромед від 26.01.2017 року, довідки Жмеринської ЦРЛ від 27.01.2017 року, вбачається, що позивач ОСОБА_1 проходив лікування в КУ "Жмеринська ЦРЛ" та супутні обстеження з приводу отриманої ним 17.02.2017 року закритої черепно-мозкової травми (т.1 а.с.17,18,19,20-21,22,63,64,65,66-67,68).

Відповідно до копії постанови про відмову в задоволенні клопотання від 13.12.2017 року, копії повідомлення щодо звернення позивача ОСОБА_1 від 07.04.2017 року, копії клопотання позивача ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, копії ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.11.2017 року, здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000013 від 22.02.2017 року за ч.1 ст.125 КК України, за фактом заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 (т.1 а.с.28,29,30-31,32).

Згідно скарги позивача ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Гуменюк В.В. про закриття кримінального провадження, її було розглянуто, та відповідно до повідомлення керівника Жмеринської місцевої прокуратури Кислова Ю.А. від 06.02.2018 року, після проведення досудового розслідування, 29.12.2017 року слідчим СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Гуменюк В.В. винесено постанову про закриття даного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, яку скасовано 06.02.2018 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 прокурором Жмеринської місцевої прокуратури Британською О.В. (т.1 а.с.35-37,38,39).

Відповідно до копії повідомлення про підозру від 17.01.2017 року позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення №0000006, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (т.1 а.с.40).

Згідно копії заяви ОСОБА_1 від 01.11.2018 року, останній звертався до Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області з повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення відносно нього з боку колишньої дружини та її сестри (т.1 а.с.41-42).

Згідно відповіді заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області від 04.03.2019 року на заяву позивача ОСОБА_1 від 02.03.2017 року, не встановлено порушень вимог чинного законодавства у діях працівників поліції Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області щодо прийому та реєстрації заяв про вчинене відносно ОСОБА_1 кримінальне правопорушення (т.1 а.с.44-45).

З копії заяви від ОСОБА_1 від 16.01.2017 року вбачається, що останній звертався до Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області щодо його побиття ОСОБА_3 та її сестрою ОСОБА_4 під час побачення з сином 02.01.2017 року (т.1 а.с.46).

Відповідно до копії довідки дошкільного навчального закладу №5 "Джерельце" від 20.01.2017 року №6, ОСОБА_3 відвідував ДНЗ №5 "Джерельце" управління освіти Жмеринської міської ради з 11.11.2013 року до 31.05.2014 року в групі "Сонечко", з 01.06.2014 року до 02.12.2016 року в групі "Дзвіночки". Дитина завжди була охайна, вдягнена відповідно сезону, речі гарні, зручні, сучасні. До дошкільної установи дитину приводили та забирали батько й мати. У період відвідування дитиною ясельної групи " ОСОБА_5 " переважно приводила і забирала його матір; у період відвідування групи " ОСОБА_6 " приводив і забирав переважно батько. ОСОБА_7 комунікабельний з дітьми та дорослими, розвиток відповідає віку. Емоційно стабільний, позитивно спрямований на оточуючих (т.1 а.с.47).

Згідно педагогічної характеристики від 16.07.2021 року №50, неповнолітній ОСОБА_3 навчається у 4 класі Сербинівської НВК І-ІІІ ступенів, учень розумово розвинений, має достатній рівень знань, організований, старанний. Має нахил до вивчення математики, природознавства. Любить уроки української мови та літератури, фізичної культури. Вміє організовувати навколо себе колектив, має організаторські здібності, дружні взаємовідносини з однокласниками. Є гарним помічником своїх рідних. Мати завди цікавиться навчанням та вихованням сина (т.2 а.с.101).

Згідно повідомлення КНП "Жмеринська центральна районна лікарня" від 13.07.2021 року №1253/01, позивач ОСОБА_1 на диспансерному обліку у лікаря психіатра даного медичного закладу не перебуває (т.2 а.с.102).

Згідно відгуку-характеристики щодо відповідача ОСОБА_2 , остання працює провідником пасажирського вагона виробничого підрозділу Вагонна дільниця ст. Жмеринка філії "Пасажирська компанія" АТ "Укрзалізниця", за місцем роботи зарекомендувала себе висококваліфікованим та ініціативним, технічно грамотним спеціалістом, у спілкуванні з пасажирами тактовна, врівноважена (т.2 а.с.103).

Відповідно до довідки-характеристики виконкому Северинівської сільської ради від 07.07.2021 року №141, та довідок №144, №143 відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_3 , за місцем проживання характеризується позитивно, дружня у відносинах з жителями села, в побуті та вдома поведінка зразкова. На її утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також характеризується позитивно, з повагою відноситься до старших за віком громадян. Батько не приймає участі у вихованні дитини (т.2 а.с.104,105,107).

Згідно довідки КЗ "Сербинівський НВК "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад" від 09.07.2021 року №43, неповнолітній ОСОБА_3 навчався у 4 класі, мати ОСОБА_2 постійно цікавиться навчанням та поведінкою сина, відвідує батьківські збори, виховні заходи, свята. Батько ОСОБА_1 за час навчання сина у школі жодного разу не був на батьківських зборах, не відвідував виховних заходів (т.2 а.с.108).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Жмеринської районної державної адміністрації від 05.02.2020 року, визначено доцільним визначити позивачу ОСОБА_1 такий порядок у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : у дні та часи за бажанням дитини за попередньою домовленістю з матір`ю, на території проживання дитини (т.1 а.с.195-197).

Позиція апеляційного суду

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у позові, свій висновок обґрунтовував лише тим, що малолітня дитина не виражає бажання спілкуватися зі своїм біологічним батьком.

При цьому, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам.

Аналогічний висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 754/9026/16-ц.

Про право батьків на спілкування з дітьми та важливість ролі батька в своїх рішеннях неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини. Так, в рішенні по справі «A.V. проти Словенії» (заява № 878/13) ЄСПЛ нагадав, що згідно зі статтею 8 Конвенції держава несе позитивні зобов`язання щодо «ефективної поваги» до сімейного життя. Зокрема, в справах, що стосуються права контакту одного з батьків, держава зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми і сприяти такому возз`єднанню.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не встановив негативних фактів поведінки позивача, які б могли зашкодити дитині, не звернув увагу на те, що позивач, який є батьком дитини та проживає окремо, виявляє піклування про сина, активно і наполегливо проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, позитивно характеризувався за місцем проживання, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, є працездатним, забезпечений житлом.

Окрім того, суду не надав оцінки доводам позивача з приводу того, що дитина більшу частину часу проводить з бабусею за місцем її проживання, що фактично не заперечувала й відповідачка, а також не врахував, що відсутність спілкування сина з біологічним батьком може призвести до того, що стійкий психологічний зв`язок сина з батьком так і не буде відновлений, і дитина не зможе сприймати позивача як одного зі своїх батьків, який бере участь в її житті і вихованні нарівні з матір`ю.

За таких обставин, суд першої інстанції неправомірно відмовив позивачу у спілкуванні з сином лише з тих підстав, що у дитини є небажання мати наразі побачення із своїм батьком позивачем ОСОБА_1 .

Думка дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Ураховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у їх сукупності.

Визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати насамперед інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Ані орган опіки та піклування, ані відповідач у справі не надали суду першої інстанції доказів на підтвердження висновку про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише за бажанням дитини, а також що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні. (постанова Верховного Суду від 1 липня 2020 року у справі № 138/96/17 (провадження № 61-17718св18).

Згідно з положеннями Конвенції та приписами національного законодавства вирішення усіх питань за участю дітей та вчинення усіх дій щодо дітей має визначатися, перш за все, найкращими інтересами дитини. Тому і при визначенні способу участі того з батьків, хто проживає окремо, у вихованні дитини, спілкуванні з нею, перш за все, враховується принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Так, у §54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Визначений спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини не є постійним, а може бути змінений у зв`язку зі зміною обставин, у тому числі віку дитину, налагодження відносин між дитиною та того з батьків, хто проживає окремо, порозуміння батьків дитини у питаннях щодо спілкування з нею одним з батьків, який проживає окремо.

Враховуючи право та бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм малолітнім сином, недосягнення між батьками згоди щодо порядку участі у вихованні дитини, колегія суддів вважає доцільним встановити наступний графік спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 : шляхом встановленого графіку побачень та спілкування з малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з яким: перша і третя субота кожного місяця в період з 10.00 год. до 16.00 год.; друга і четверта неділя кожного місяця в період з 10.00 год. до 16.00 год., за фактичним місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_3 , з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини.

Визначити, що у час літніх канікул, спільний відпочинок батька ОСОБА_1 та малолітнього сина ОСОБА_3 становить до трьох тижнів, конкретний період якого визначається за спільною домовленістю із матір`ю дитини - ОСОБА_2 та з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини.

Саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як дитини, так і батьків, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини.

Окрім, суд апеляційної інстанції встановлено, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_3 з батьком.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про часткове задоволення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 376, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Козеко Оксани Іванівни задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 травня 2022 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, про встановлення порядку участі у вихованні малолітнього сина задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 .

Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 відповідно до встановленого графіку побачень та спілкування з малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з яким: перша і третя субота кожного місяця в період з 10.00 год. до 16.00 год.; друга і четверта неділя кожного місяця в період з 10.00 год. до 16.00 год., за фактичним місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_3 , з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини.

Визначити, що у час літніх канікул, спільний відпочинок батька ОСОБА_1 та малолітнього сина ОСОБА_3 становить до трьох тижнів, конкретний період якого визначається за спільною домовленістю із матір`ю дитини - ОСОБА_2 та з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник