Справа № 758/4812/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С. ,

за участю секретаря - Сікора М. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві скаргу розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії виконуючого обов`язки начальника Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Продуна А.А., заінтересована особа - ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просила суд визнати дії виконуючого обов`язки начальника Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Продуна А.А. щодо передачі на реалізацію належного їй арештованого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , шляхом підписання листів вих.№01.0539172/33 та вих.№01.0539174/23 від 7 вересня 2018 року протиправними.

Скарга обґрунтована тим, що відповідно до рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2016 року, частково зміненим постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково і стягнуто з неї на його користь грошові кошти у загальному розмірі: 3 429 406 грн. 06 коп.

Згідно з ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 серпня 2018 року у справі №484/3903/18 було вжито заходів забезпечення позову, шляхом встановлення заборони продажу будь-яким органам, яким надано право для виконання цих дій, арештованого майна, належного їй, зокрема, житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 184, 20 кв.м., житловою площею 68,70 кв.м. і нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , загальною площею 127, 5 кв.м.

Вказана ухвала суду про забезпечення позову була надана до відома та виконання Центральному відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області.

Разом з тим, Центральним відділом ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області було передано нерухоме майно, яке належить їй, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , шляхом підписання листів вих. №01.0539172/33 та вих. №01.0539174/23 від 7 вересня 2018 року.

Зазначені дії державного виконавця скаржниця вважає протиправними, у зв`язку з чим, подала до суду скаргу.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про розгляд скарги була повідомлена належним чином.

Державний виконавець і стягувач також свого права на участь у судовому засіданні не використали, про день, час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розгляду скарги за відсутності стягувача, боржника, державного виконавця, які були повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги належним чином.

Суд, вивчивши скаргу, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 05 червня 2018 року Центральним відділом ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області було

На примусове виконання указаних судових рішень було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 (а.с. 7-8).

У подальшому, 25 червня 2018 року були об`єднані виконавчі провадження № НОМЕР_1, НОМЕР_2 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_3 (а.с. 9-10).

Згідно з ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 серпня 2018 року у справі №484/3903/18 було вжито заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони продажу будь-яким органами, яким надано право для виконання цих дій арештованого майна, належного ОСОБА_1 щодо:

- житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 184, 20 кв.м., житловою площею 68,70 кв.м.;

- нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , загальною площею 127, 5 кв.м.;

- нежитлового приміщення по АДРЕСА_3 , загальною площею 373 кв.м.;

- нежитлового приміщення підвалу по АДРЕСА_4 , загальною площею 64, 6 кв.м.;

- нежитлового приміщення по АДРЕСА_5 , загальною площею 63, 2 кв.м. (а.с. 15-16).

Відповідно до листів Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області було передано нерухоме майно, належне ОСОБА_1 на реалізацію, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , шляхом направлення листів вих. № 01.0539172/33 та вих. № 01.0539174/23 від 7 вересня 2018 року (а.с. 18-19, 20-21).

Спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 10 указаного Закону передбачає, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Обов`язки і права виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 34 Закону передбачені випадки, за яких Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема, у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа (пункт 2), зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення (пункт 3).

Частина 1 статті 35 Закону визначає, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Статтею 50 врегульовано порядок звернення стягнення на об`єкти нерухомості, належні фізичній особі. Так, звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Порядок реалізації арештованого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5 визначає спосіб, строки й інші процедурні аспекти передачі арештованого майна на реалізацію.

Пунктом 2 Розділу ІІ вказаного Порядку визначено, що організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити такі дані: повне найменування відділу державної виконавчої служби або прізвище ім`я, по батькові (за наявності) приватного виконавця, виконавчий округ, номер посвідчення приватного виконавця; номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчих проваджень; повні найменування боржника та стягувача, їх адреси, код за ЄДРПОУ - для юридичних осіб; форма реалізації арештованого майна (електронний аукціон чи аукціон за фіксованою ціною); відомості про наявність/відсутність згоди стягувача (у разі реалізації заставленого майна/предмета іпотеки згоди стягувача та заставодержателя/іпотекодержателя) на проведення третього електронного аукціону у спосіб продажу майна з можливістю зниження стартової ціни лоту; вид майна (зазначається відповідно до категорій, які використовуються на Веб-сайті); найменування майна, включаючи назву моделі, модифікації та інші складові найменування, які зазначаються згідно з реєстраційною, технічною та іншою документацією або наявними позначками на самому майні; відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність (додатково зазначається інформація, визначена пунктами 6 - 10 розділу ІІІ цього Порядку); місцезнаходження майна (для нерухомого майна - точна поштова адреса, для рухомого - адреса зберігача); відомості про зберігача майна (найменування, фактична та юридична адреси, телефон, електронна адреса); відомості про чинні обтяження майна, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек); вартість майна, що передається на реалізацію, визначена рішенням суду або відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»; реквізити рахунку відділу державної виконавчої служби чи приватного виконавця для перерахування коштів; адреса офіційної електронної пошти відділу державної виконавчої служби чи приватного виконавця; фото- та/або відеоматеріали; кваліфікований електронний або власноручний (у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) підпис начальника відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. В разі якщо заявку на реалізацію арештованого майна подав приватний виконавець, він підписує її самостійно із дотриманням умов, вказаних у цьому пункті.

Пункт 3 Розділу ІІ указаного Порядку встановлює, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.

Оскаржувані дії державного виконавця скаржниця вбачає протиправними з огляду на підписання ним листів вих.№01.0539172/33 та вих.№01.0539174/23 від 7 вересня 2018 року.

Проте, ці листи не є такими, що подані в якості заявок на реалізацію арештованого майна, у розумінні Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5.

Скаржниця не довела, що її право є порушеним, оскільки оскаржувані дії не тягнуть за собою наслідком втручання у право власності ОСОБА_1 .

Варто також зауважити, що спосіб забезпечення позову, який встановив суд у справі №484/3903/18 полягає у забороні продажу будь-яким органами належного ОСОБА_1 майна.

Дії ж державного виконавця, які оскаржує ОСОБА_1 , а саме: підписання листів вих.№01.0539172/33 та вих.№01.0539174/23 від 7 вересня 2018 року, не свідчать про продаж цим органом (її посадовою особою) указаного майна, а тому оскаржувані дії не порушують ані права ОСОБА_1 , ані вимоги ухвали суду про забезпечення іншого позову (у справі №484/3903/18).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги ОСОБА_1 і відмову у її задоволенні.

Керуючись ст. ст. 10, 18, 34, 35, 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 259, 268, 354, 450-451 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії виконуючого обов`язки начальника Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Продуна А.А., заінтересована особа - ОСОБА_2 ,- відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

СуддяС. С. Захарчук