Справа № 128/775/21
Провадження № 22-ц/801/1182/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 рокуСправа № 128/775/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,

за участю сторін: представника Вінницького відділу ДВС Штельмаха Д.В., третьої особи ОСОБА_1 та його представників Білошкурського О.В., Чорної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №128/775/21 за позовом ОСОБА_2 до Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання неправомірною оцінки про вартість нерухомого майна у зведеному виконавчому провадженні,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30 травня 2022 року, яка постановлена суддею Карпінська Ю.Ф. в Вінницькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 01 червня 2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом.

01 грудня 2021 року представник Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Штельмах Д. подав до суду заяву про закриття провадження у справі. Заява обґрунтована тим, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання неправомірною оцінки про вартість нерухомого майна у зведеному виконавчому провадженні, в якій позивач зазначає, що він є стягувачем у зведеному виконавчому провадженні № 62825144 про стягнення з боржника ОСОБА_3 грошових коштів на загальну суму 24915796,97 грн.

В своїй позовній заяві позивач зазначає, що 01 вересня 2020 року була винесена постанова державного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні Вінницького відділення КНДІСЕ. 28 січня 2021 року експертом Вінницького відділення КНДІСЕ було складено висновок № 6270-6276/20-21, за яким комплекс об`єктів нерухомого майна для автотехобслуговування (адміністративно-складські приміщенні з гаражами та земельні ділянки), що знаходяться за адресою: с. Лисогора, Вінницького району Вінницької області, був оцінений за ціною 14354375 грн. Позивач вважає, що оцінка за висновком № 6270-6276/20-21 від 28 січня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності була завищена та майно, яке оцінювалось, не є цілісним майновим комплексом, так як не є підприємством, тому позивач просить суд визнати неправомірною прийняту Вінницьким районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), як замовником, та виконану суб`єктом оціночної діяльності експертом Вінницького відділення КНДІСЕ, як виконавцем, у зведеному виконавчому провадженні № 62825144 оцінку про вартість комплексу об`єктів нерухомого майна для автотехобслуговування (адміністративно-складські приміщення з гаражами та земельні ділянки), що розташовані за адресою: с. Лисогора, Вінницького району Вінницької області, за ціною 14354375 грн.

Крім того, 01 грудня 2021 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_1 надійшла аналогічна за змістом заява про закриття провадження у справі, в якій останній зазначає, що позивач не може пред`являти позов про визнання неправомірною оцінки, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, в якому він має виступати як скаржник, тому просив закрити провадження у справі.

03 грудня 2021 року на адресу Вінницького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_4 до Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання неправомірною оцінки, визнання незаконним та скасування акта та постанови, в якій ОСОБА_4 просить прийняти позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами до спільного розгляду з первісним позовом по справі № 128/775/21; визнати неправомірною прийняту Вінницьким районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного районного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький), як замовником, та виконану суб`єктом оціночної діяльності експертом Вінницького-відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Козаком О.М., як виконавцем, у виконавчому провадженні ВП № 62825144 оцінку про вартість комплексу об`єктів нерухомого майна для автотехобслуговування (адміністративно-складські приміщенні з гаражами та земельні ділянки), що знаходяться за адресою: с. Лисогора, Вінницького району Вінницької області, за ціною 14 354 375 грн; визнати незаконним та скасувати акт державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, складений 30 червня 2021 року заступником начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Штельмахом Д.В. по примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 62839515, затверджений 30 червня 2021 року начальником Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Голубєвим С.; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу у рахунок погашення боргу винесену 30 червня 2021 року заступником начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Штельмахом Дмитром Вікторовичем по примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 62839515 затверджену 30 червня 2021 року начальником Вінницького районного відділу державної виконавчої служби С. Голубєвим; визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, винесені 28 серпня 2021 року заступником начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Штельмахом Дмитром Вікторовичем по примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 62862720, № 62863025.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30 травня 2022 року провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 повернуто. Клопотання про призначення експертизи залишено без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права. Просив ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зазначений спір має розглядатись саме в порядку позовного провадження, а не як скарга на дії державного виконавця. Також зазначив, що суд безпідставно повернув позовну заяву третій особі ОСОБА_4 .

Крім того, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права. Просив ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково повернув позовну заяву та закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_2 .

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_1 просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Також, у відзивах на апеляційні скарги Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зазначив, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, судом першої інстанції дотримано норми матеріального та процесуального права. Таким чином, просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені у статті 255 ЦПК України.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Так, законодавець у частині першій статті 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження», або Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, та іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18) та у постанові 12 червня 2019 року у справі 308/12150/16-ц (провадження 14-187цс19).

Статтею 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Статтею 57 Закону № 1404-VIII встановлено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Частиною першою статті 12 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майновий прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон № 2658-III) встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 Закону № 2658-III оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження 18-18гс18) зроблено висновок, що звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. За змістом статей 12, 33 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.

Під час вирішення спорів суди мають враховувати саме правову позицію Великої Палати Верховного Суду в силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно виходив з того, що заява ОСОБА_2 про визнання неправомірною оцінку про вартість нерухомого майна у зведеному виконавчому провадженні повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Відповідно до статті 447 ЦПК України, частини першої статті 19, частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

Отже, право на звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Як право на звернення зі скаргою в порядку цивільного судочинства, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням, яке вчиняється відповідним відділом державної виконавчої служби.

В пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження. При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

При цьому суди мають враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини, від яких залежить подальше правильне вирішення спору, дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_2 , вважаючи неправомірну оцінку про вартість комплексу об`єктів нерухомого майна, для належного захисту порушених на його думку прав та інтересів повинен був звертатися до суду із скаргою у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України, а не у порядку позовного провадження.

Тлумачення статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що саме визначення вартості (оцінка) майна боржника під час виконання судового рішення є процесуальною дією виконавця, яка підлягає оскарженню згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України.

Таким чином, із наведеного вище вбачається, що звертаючись до суду з позовом про визнання неправомірною оцінки про вартість нерухомого майна у зведеному виконавчому провадженні, позивач порушив правила, спосіб захисту прав, свобод або інтересів обрано ним не вірно та відсутній предмет спору в межах пред`явленого позову, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у даній справі з одночасним роз`ясненням позивачу права на звернення до суду, встановленого законом, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

Статтею 195 ЦПК України передбачено, що положення статей 193 і 194 цього Кодексу застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.

З системного тлумачення вищевказаних статей випливає, що позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі приймається судом до спільного розгляду з первісним позовом, у разі, якщо суд прийде до висновку, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним.

Об`єднання (роз`єднання) позовів та подання зустрічного позову мають різну правову природу.

Частина перша статті 188 ЦПК України визначає, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Поняття зустрічного позову визначено частиною другою статті 193 ЦПК України, за змістом якої зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов не є похідною вимогою від первинного позову, а є вимогою, яка повістю (або частково) виключить задоволення первинного позову.

Правова природа зустрічного позову у тому, що він робить неможливим розгляд первісного позову без зустрічного, оскільки направлений на зарахування вимог або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю чи частково задоволення первісного позову, або коли виникають з одних правовідносин.

Вказані вище норми свідчать про те, що суд першої інстанції дійшли правильного висновку про те, що оскільки провадження у справі за позовом ОСОБА_2 закрито, то позов третьої особи підлягає поверненню.

Крім того, ухвалене судове рішення у цій справі не є перешкодою для звернення до суду з окремими позовними вимогами.

Відтак, висновки суду першої інстанції, з якими погоджується й суд апеляційної інстанції про те, що позов третьої особи ОСОБА_4 підлягає поверненню є вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, є такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 липня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Стадник І.М.