РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року м. Рівне

Справа № 559/1890/20

Провадження № 22-ц/4815/395/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Дубенська міська лікарня»

Дубенської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 листопада 2021 року у складі судді Ральця Р. В., ухвалене в м. Дубно Рівненської області об 11 годині 53 хвилини, повний текст рішення складено 09 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради(далі КНП «Дубенська міська лікарня» ) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що згідно наказу КНП «Дубенська ЦРЛ» від 09.08.2019р. за №311-ос вона була прийнята на 1.0 посади секретаря керівника. Наказом від 29.05.2020р. за № 210-ос її було звільнено з роботи, у зв`язку із скороченням чисельності працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказ про звільнення вважає незаконним. Звільнивши її 03.06.2020р., відповідач не дотримав двомісячного терміну попередження про наступне вивільнення. Відповідачем не було їй запропоновано інша робота на цьому ж підприємстві. Жодної пропозиції щодо переведення на будь-яку з вакантних посад, які з`явилися у лікарні за період з 01.04.2020 р. до дня її звільнення вона не отримувала. Із цих підстав просила визнати незаконним і скасувати наказ КНП «Дубенська міська лікарня» від 29.05.2020р. № 210-ос, поновити її на посаді секретаря керівника у КНП «Дубенська міська лікарня» з дати звільнення 03.06.2020р. та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 листопада 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем дотримано вимоги ч.1 ст. 49-2 КЗпП України щодо попередження про звільнення не менше як за два місяці. Також суд зазначив, що відповідачем не порушені вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, наявні на підприємстві посади сестри господині і машиніста із прання та ремонту спецодягу позивачці не пропонувались, оскільки згідно штатного розпису у КНП "Дубенська міська лікарня" відсутня посада інструктора виробничого навчання, а без проведення додаткового навчання позивачка не могла виконувати обов`язки сестри господині і машиніста із прання та ремонту спецодягу.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування фактичних обставини справи та невідповідності їм висновків суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що при її звільненні з роботи відповідачем було порушено норми трудового законодавства, оскільки їй не було запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві. Додає, що на адвокатський запит з Дубенської міськрайонної філії Рівненського обласного центру зайнятості була надана відповідь від 01.09.2020р. про те, що у період з 01 квітня по 01 червня 2020р. КНП «Дубенська міська лікарня» інформувало центр зайнятості про наявність 15 вакансій, серед яких були такі, кваліфікаційні вимоги за якими є нижчими, аніж її освітньо-кваліфікаційний рівень, а саме: сестра-господиня, машиніст із прання та ремонту спецодягу. Зазначає, що вона має: диплом молодшого спеціаліста від 16.07.2007р. ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» за спеціальністю «Правознавство» і здобула кваліфікацію молодший спеціаліст-юрист; диплом бакалавра від 26.06.2009р. Луцький інститут розвитку людини вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» і отримала базову вищу освіту за напрямком підготовки «Культура» та здобула кваліфікацію бакалавра з культури (з документознавства та інформаційної діяльності); диплом спеціаліста від 30.06.2010р. Луцький інститут розвитку людини вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «документознавство та інформаційна діяльність» та здобула кваліфікацію документознавця, менеджера органів державної влади і управління. З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено: ОСОБА_1 з 09 серпня 2019 року працювала у КНП «Дубенська центральна районна лікарня» на посаді секретаря керівника в підрозділі «Адміністративний персонал» згідно наказу № 311-ос від 08.08.2019 року.

Назву юридичної особи Комунальне некомерційне підприємство «Дубенська центральна районна лікарня» відповідно до наказу №141-од від 28.12.2019 змінено на Комунальне некомерційне підприємство «Дубенська міська лікарня».

31 березня 2020 року КНП «Дубенська міська лікарня» видано наказ № 68-од «Про проведення організаційно-штатних заходів КНП «Дубенська міська лікарня» відповідно до п. 2.3 якого передбачено виключити із штатного розпису та провести скорочення штатної одиниці секретар керівника. За п. 4.1 цього наказу зобов`язано відділ кадрів попередити за два місяці до звільнення осіб, які підлягають скороченню, про їх можливе вивільнення з 01.06.2020 року.

01.04.2020 за вих. №255/01-1 копію наказу № 68-од від 31 березня 2020 року направлено ОСОБА_1 рекомендованим поштовим повідомленням № 301, яке відповідно до роздруківки трекінгу сервісу Укрпошти вручений в с. Тараканів вручено адресату 14.04.2020 року, а відповідно до поштового повідомлення про вручення адресату лист вручено 03.04.2020 року.

29 травня 2020 року КНП «Дубенська міська лікарня» видано наказ №210-ос, яким ОСОБА_1 з 03 червня 2020 року звільнено з посади секретаря керівника у зв`язку із скороченням чисельності працівників КНП «Дубенська міська лікарня» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. З наказом №210-ос від 29.05.2020 позивачка ознайомлена 03.06.2020, про що свідчить її особистий підпис у наказі.

Оспорюючи незаконність звільнення, а так само обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 вказувала на порушення відповідачем ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки вона попередження про наступне звільнення менше як за два місяці, та порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки їй не запропоновано всі посади, які на час її звільнення були вакантними на підприємстві і які вона за своїми навиками та освітою могла обіймати.

Такі аргументи позивачки є підставними, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та відповідають нормам трудового законодавства.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 зроблено висновок, що "за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і ВеликаПалата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків".

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Судом встановлено, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, однак не виконав обов`язок надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які були на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення, включаючи посаду сестри-господині та машиніста із прання та ремонту спецодягу, кваліфікаційні вимоги за якими є нижчими, аніж освітньо-кваліфікаційний рівень позивачка.

Невірним є висновок суду про те, що для переведення позивачки на вказані посади необхідно пройти спеціальне навчання, а для проходження такого навчання на підтриємстві має бути посада інструктора виробничого навчання, а без проведення додаткового навчання позивачка не може виконувати обов`язки сестри господині і машиніста із прання та ремонту спецодягу

ОСОБА_2 має повну вищу освіту за спеціальністю "Документознавство та інформаційна діяльність", про що свідчить диплом спеціаліста Луцького інституту розвитку людини вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" від 30.06.2010.

Кваліфікаційні вимоги до професії сестри господині зазначені у п.2 розділу "Технічні працівники "Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78. Охорона здоров`я": Повна або базова загальна середня освіта та підготовка на робочому місці. Без вимог до стажу роботи.

Кваліфікаційні вимоги до професії машиніст із прання та ремонту спецодягу зазначені у п.81 Розділу Кваліфікаційні характеристики. Робітники" Випуску 1 Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників кваліфікаційні вимоги: Повна загальна середня освіта та професійна підготовка на виробництві, без вимог до стажу роботи.

Зі змісту кваліфікаційних вимог зазначених посад слідує, що працівник, який призначається на ці посади повинен пройти підготовку на робочому місці і додаткових умов не вимагається.

Тому невірним є висновок суду про те, що позивачка не могла обійняти посаду і виконувати обов`язки сестри господині та машиніст із прання та ремонту спецодягу без проведення спеціального навчання.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що звільнення позивачки проведено з порушенням ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, позивачці не були запропоновані всі вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду попередження про звільнення, існували на день її звільнення і які позивачка могла виконувати, тому позовні вимоги в частині поновлення позивачки на посаді підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за квітень-травень 2020 року середньодення заробітна плата ОСОБА_1 складає 167,03 грн.( 1507,79 грн. + 5173,60 грн : 40 р.днів).

З часу звільнення ОСОБА_3 до ухвалення рішення про її поновлення кількість робочих днів вимушеного прогулу складає 539. Тому за час вимушеного прогулу відповідач має сплатити позивачці 90029 грн. 17 коп.(167,03 грн. х 539р.дн.)

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні 00 копійок судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 листопада 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради № 210-ос від 29 травня 2020 року «Про звільнення».

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді секретаря керівника Комунального некомерційного підприємства «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради з 03 червня 2020 року.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 червня 2021 року по 12 квітня 2022 року в розмірі 90029 (дев"яносто тисяч 2двадцять дев"ять) гривень 17 копійок, що становить суму без відрахування в прибуток держави обов`язкових платежів і зборів.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді секретаря керівника Комунального некомерційного підприємства «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради з 03 червня 2020 року та в частині виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі місячного заробітку у сумі 3340(три тисячі триста сорок) гривень 70 копійок підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні 00 копійок в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.