Справа № 146/1370/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2022 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Райковської О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Томашпільської селищної ради Тульчинського району про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що 27 серпня 1995 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який 05 листопада 2015 року рішенням Томашпільського районного суду було розірвано.

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Позивач зазначає, що після розлучення з ОСОБА_2 він з сином проживає у належному йому будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , з ним.

Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просить позов задовольнити, справу розглянути без його участі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позов визнає, не заперечує, щоб син ОСОБА_3 проживав з батьком ОСОБА_1 , відповідачем по справі. Вказала, що вона проживає за кордоном.

Також від неповнолітнього ОСОБА_3 надійшла заява, в якій вказано, що він бажає проживати разом з батьком ОСОБА_1 .

Від представника Томашпільської селищної ради Щербавтого А.І. надійшла заява, в якій, орган опіки та піклування позов визнає, просить справу розглядати без участі представника.

Розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги первісного позову не підлягають до задоволення, зустрічний позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2015 року. Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8-10).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання виданої Комаргородським старостинським округом Томашпільської селищної ради від 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно ч.4, ч.5, ч.6 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Томашпільської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , даний орган опіки вважає за доцільне, визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 біля батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за його фактичним місцем проживаання, за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини судом береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_2 позов про визначення місця проживання дитини визнає, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді сплати судового збору у сумі 992,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161, 171 СК України, ст.ст. 2, 81, 141, 158,200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Томашпільської селищної ради Тульчинського району про визначення місця проживання дитини -задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) сплаченого судового збору .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд Вінницької області.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя: І. В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 30 грудня 2022 року.