ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/5178/21 Номер провадження 22-ц/814/1585/22Головуючий у 1-й інстанції Власова Ю.Ю. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2021 року у складі судді Власової Ю. Ю.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 06.05.2010 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 14.06.2021 у сумі 55 937,70 грн і складається із: заборгованості за кредитом - 45 754,27 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 10 183,43 грн, просив про стягнення з ОСОБА_1 вказаної суми з покладенням на відповідача понесених по справі судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 06.05.2010 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами цього договору позичальник отримав кредит у розмірі 9 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. Проте, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06 травня 2010 року у розмірі 45 754, 27 грн.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 856 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані позичальником кошти підлягають поверненню банку, в іншій частині відсутні належні та допустимі докази погодження відповідачем умов кредитування щодо розміру процентної ставки по кредиту, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

В апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржив позивач ОСОБА_1 , який посилаючись в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що Банком було самостійно нараховано та списано за рахунок тіла кредиту (тобто включення до тіла кредиту) 64 827, 27 грн, на які також повторно було нараховано відсотки, та включено до загальної суми заборгованості за тілом кредиту, хоча у позивача були відсутні підстави для нарахування будь-яких відсотків, комісій та інших платежів.

Вказує, що надана позивачем копія анкети-заяви від 06.05.2010 не містить розпорядження позичальника щодо договірного списання платежів за прострочення кредиту за рахунок кредитного ліміту, а тому вимоги Банку про стягнення у вигляді тіла кредиту не передбачених домовленістю сторін платежів, є безпідставними. Також Банком не надано суду меморіальні ордери, на підставі яких проводилося вказане списання, хоча пунктом 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 № 22, передбачено складання таких ордерів, а з наданого розрахунку не можливо достовірно визначити, яка саме сума заборгованості підлягає стягненню, та взагалі чи існує будь-яка заборгованість.

Зазначає, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджували б обумовлення нарахування та сплати відсотків, комісій та інших платежів за спірним кредитним договором, а тому нарахування відсотків є безпідставним.

Наголошує на тому, що відповідно до розрахунку заборгованості він сплатив на користь Банку 161 318,62 грн, а тому судом не перевірено чи відповідає сума заявлена позивачем до стягнення фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Також звертає увагу на те, що згідно усталеної практики Верховного Суду у випадку, якщо позивач вважає, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір та відповідач не виконує його належним чином, позивач зобов`язаний направити відповідачу вимогу про усунення порушень умов договору та дострокове погашення кредиту, проте в матеріалах справи відсутні докази про отримання відповідачем вимоги про дострокове повернення кредиту, а сама по собі наявність такої вимоги чи квитанції, яка підтверджує її відправку, не може бути доказом отримання позичальником цієї вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розпорядженням Верховного Суду від 25 березня 2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 06.05.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді відновлювального кредитного ліміту на платіжну картку.

При укладенні кредитного договору 06.05.2010 позичальником ОСОБА_1 також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна GOLD Light», згідно якої відповідач був ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна GOLD» та порядком розрахунку суми за використання кредитних коштів, та своїм підписом підтвердив згоду сплачувати проценти за користування кредитом за базовою процентною ставкою - 2,5% в місяць, що нараховуються на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році, до 25 числа місяця, наступного за звітним, вносити щомісячні платежі у погашення кредиту у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості, сплачувати комісію за зняття готівки - 1% від суми операції за рахунок власних коштів та 4% від суми операції за рахунок кредитних коштів, комісію за безготівкові платежі - 1% та 3% відповідно, комісію за обслуговування, сплачувати пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у визначеному порядку та розмірі (а. с. 28).

На виконання вказаного кредитного договору ОСОБА_1 було видано кредитну картку, яка неодноразово перевипускалася, остання мала термін дії до 03/20 (а. с. 25).

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 станом на 17.06.2021 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімаючи готівку, здійснюючи покупки в магазинах тощо, та вносив кошти у часткове погашення кредиту, залишок заборгованості за кредитом становить 55 937,70 грн (а. с. 65-100).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 06.05.2010 заборгованість відповідача складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 45 754,27 грн та заборгованості за відсотками в сумі 10 183,43 грн (а. с. 22-24).

За своєю правовою природою укладений між сторонами кредитний договір відноситься до договорів приєднання, умови яких відповідно до частини першої статті 634 ЦК України встановлюються однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, наданий позивачем витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду погоджується, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту погодження відповідачем Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, витяг з яких доданий до позовної заяви, матеріали справи не містять.

Вказані Умови та правила не зазначені в анкеті-заяві від 06.05.2010, як частина кредитного договору сторін, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, отже відсутні підстави вважати що при укладенні договору відповідач приєднався саме до таких умов та правил кредитування, був належним чином ознайомлений та погодився з ними.

Водночас, суд не звернув уваги, що при укладенні кредитного договору разом з анкетою-заявою відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна GOLD Light» (а. с. 28), згідно якої з додержанням встановленої законом письмової форми сторони погодили розмір процентів за користування кредитом за базовою процентною ставкою - 2,5% в місяць, що нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, та комісії за зняття готівки, за обслуговування, за безготівкові платежі та ін. Заперечень щодо підписання вказаної довідки та доказів на спростування такого підпису відповідачем суду не надано.

За змістом статей 1054, 1056-1 ЦК України у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, яка застосовується до відносин за кредитним договором (частина друга статті 1054 ЦК), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності у Банку підстав для нарахування будь-яких відсотків, комісій та інших платежів та здійсненої відповідачем переплати по кредиту не є обґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку ОСОБА_1 , позивачем здійснювалось нарахування процентів за користування кредитом після спливу строку кредитування, який збігається із терміном дії виданої відповідачу кредитної картки - 31.03.2020, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

Згідно усталених правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, нарахування відсотків за використання кредитного ліміту за період з 01.04.2020 по 01.04.2021 у сумі 20 487,86 грн є безпідставним та підлягає виключенню із загальної суми заборгованості ОСОБА_1 за кредитом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Таким чином, своєчасне повернення використаних кредитних коштів та сплата процентів за користування кредитом є обов`язком позичальника, якій підлягає виконанню в межах визначеного договором строку кредитування, у даному випадку - строку дії останньої кредитної картки.

На час звернення АТ КБ «ПриватБанк» з цим позовом до суду 16.07.2021 строк повернення ОСОБА_1 спірного кредиту був прострочений з 01.04.2020, кредитні кошти у повному обсязі банку не повернуті, тому посилання в апеляційній скарзі на те, що вимога Банку має достроковий характер та позивачем не дотримано обов`язкового досудового порядку врегулювання спору, є безпідставними.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин діяла редакція статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Редакція частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, на яку посилається в апеляційній скарзі відповідач, була чинною до 10 червня 2017 року та на спірні правовідносини н поширюється.

Правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», викладені у постанові від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц, ґрунтуються на інших фактичних обставинах та правовідносинах, які виникли до 10 червня 2017 року, що не є подібними у цій справі.

З огляду на викладене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та зміні оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині визначення заборгованості відповідача за кредитом, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк».

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2021 року змінити в частині визначення суми заборгованості за кредитом, що стягнута з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», зменшивши її з 45 754,27 грн до 25 266,41 грн.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1026,04 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1874,33 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна