У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2022 Справа №607/8958/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Позняка В.М. за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., представника позивача - Нужди С.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Повстюк Оксани Андріївни про роз`яснення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця пароживання дитини разом з матір`ю,-

в с т а н о в и в:

Представника ОСОБА_1 - адвокат Повстюк О.А. звернулася до суду із заявою про роз`яснення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця пароживання дитини разом з матір`ю.

В обґрунтування вимог заявник вказує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2022 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця пароживання дитини разом з матір`ю, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

В мотивувальній частині рішення суду йдеться про адресу місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , однак в резолютивній частині рішення не вказано зазначеної аждреси. Таким чином, в рішенні суду не вчається місця його виконання. Зазначені обставини унеможливлюють виконання рішення суду та створюють ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості, що в свою чергу відображається на правах та обов`язкав відповідача, як батька дитини, щодо виховання та спілкування зі своєю дочкою, зокрема можливості навцідувати дитину.

Посилаючись на наведене, заявник просить роз`яснити рішення суду в частині, що стосується адреси місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якої визначено разом з матір`ю ОСОБА_2 .

У судове засідання часники судового процесу не з`явилися, хоча про час та місце були повідомлені у встановленому законом порядку.

Неявка учасників процесу, належним чином повідомлених, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року задовольнено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця пароживання дитини разом з матір`ю. Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 908 гривень сплаченого судового збору.

При винесенні рішення, суд, враховуючи вимоги закону та встановлені обставини справи, прийшов до висновку, що місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , 08 лютого 2018 року слід визначити разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Суд, розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, вважає, що підстав для роз`яснення рішення суду не має, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року) сформулював правову позицію, згідно якої виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Як зазначено в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Суд відмовляє у роз`ясненні рішення, якщо воно не припускає різного тлумачення, незрозумілість рішення зумовлена неуважністю прочитання тексту рішення, правовою безграмотністю.

За змістом вказаних роз`яснень та вимог ст. 271 ЦПК України, підлягає роз`ясненню судове рішення, яким вирішено спір по суті, тобто воно впливає на права, обов`язки та інтереси учасників судового провадження. Роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення судом. Крім того, роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих осіб, які будуть здійснювати його виконання. Це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності та визначеності рішення. Тобто, роз`ясненню підлягає судове рішення у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Незрозумілість мотивації судового рішення не може бути метою роз`яснення судового рішення.

Отже, роз`яснення рішення це уточнення, більш чітке і зрозуміле викладення справжнього його змісту, але не внесення змін у сутність рішення і не вирішення тих питань, що не були предметом судового розгляду.

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до вимог статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 308/422/17-ц зроблено правовий висновок про те, що не зазначення в судовому рішенні конкретної адреси проживання дитини не може вважатися істотним при вирішенні справи, оскільки в цьому випадку ключовим питанням є встановлення особи одного із батьків, з яким визначається місце проживання дитини.

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 461/3144/17 зроблено висновок про те, що вирішальним у категорії справ про визначення місця проживання дитини є визначення такого місця проживання з кимось із батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання.

Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Як вбачається із змісту заяви, представник відповідача просить роз`яснити рішення суду в частині визначення конкртерної адреси місця проживання дитини.

Вказані обставини, на які посилається представник відповідача, щодо необхідності роз`яснення рішення суду в частині адреси місця проживання дитини не є підставою для його роз`яснення, оскільки вирішальним при визначені місця проживання дитини разом одним з батьків є визначення такого місця проживання з кимось із батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та вимоги закону, приймаючи до уваги те, що рішення суду є чітким, зрозумілим та не допускає кілька варіантів його тлумачення, з урахуванням того, що доводи заявника зводяться до роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про роз`яснення рішення суду.

Вказане рішення суду не може бути витлумачене у інший спосіб ніж викладений і не припускає будь-яких інших варіантів його тлумачення, є зрозумілим і чітким.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 81, 259-261, 272, 271 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Повстюк Оксани Андріївни про роз`яснення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця пароживання дитини разом з матір`ю - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги у 15-денний строк з дня проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяВ. М. Позняк