Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С.,

за участю секретаря судового засідання - Сікора М. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Державної казначейської служби України, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Міністерство внутрішніх справ України, Міністерство у справах ветеранів України, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що він перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Протягом п`яти років відповідач систематично умисно вчиняє протиправні дії при перерахунку та виплаті йому пенсії, чим порушує його право на пенсійне забезпечення, яке гарантовано Конституцією України, про що свідчать судові рішення.

Такі очевидні свавільні, протиправні та безкарні дії службових осіб ГУ ПФУ у Київській області щодо нього носять системний характер.

Неправомірними діями відповідача, які носять системний характер, йому протягом п`яти років завдається моральна шкода.

Його негативні емоції внаслідок тривалого та умисного не розгляду його законних звернень і вимог, тривалих і умисних протиправних дій чи бездіяльності органу пенсійного забезпечення, а саме: не проведення перерахунку пенсії, умисного протиправного заниження суми пенсії, зволікання з невиплатою заборгованості за низкою рішень судів, виплатою заборгованості не в повному обсязі тощо, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдають йому моральної шкоди.

Моральна шкода виразилася у душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль на відновлення його порушеного конституційного права на належний рівень пенсійного забезпечення та порушеного права на отримання компенсаційних втрат частини доходів у зв`язку з порушенням відповідачем строків виплати пенсії, на відстоювання в судах свого порушеного права, у погіршенні стану здоров`я через переживання, які були викликані неможливістю тривалий час отримувати належну пенсію, посилилися приступи головного болю, різко підвищується тиск, постійно знаходжуся у пригніченому стані. Часто відчуває дратівливість, що призводить до погіршення відносин з рідними, а також оточуючими людьми.

Саме в період системних протиправних дій відповідача, порушення ним його прав на пенсійне забезпечення, а саме: у квітні 2019 у нього діагностовано онкологічне захворювання, а 03 травня 2019 проведено видалення щитовидної залози. Тепер він змушений щоденно пожиттєво приймати гормональні препарати.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути на кого користь з Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку, відкритого у Державній казначейській службі України, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в розмірі 200 000 грн.

У відзиві на позов представник Державної казначейської служби України вказав на наступне.

Як випливає зі змісту позову, казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної школи позивачеві не завдало, а тому, відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.

Загальна підстава відповідальності за завдану моральну шкоду передбачена нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується собою, яка її завдала, за наявності її вини. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди.

Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб.

При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди.

Отже, належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили.

Вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України є безпідставними га необґрунтованими, оскільки відсутні підстави для їх задоволення. Також необґрунтовано заявлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 200 000 грн., не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду в такому розмірі.

Посилаючись на зазначені обставини, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У поясненнях на позов представник Міністерства у справах ветеранів України вказав на те, що Міністерство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдало.

Також аналіз позовної заяви показав, що чітко визначених вимог, що стосуються компетенції Міністерства та його посадових осіб, не заявлено.

У поясненнях на позов представник Міністерства соціальної політики України вказав на те, що з вимогами, викладеними в позовний заяві Мінсоцполітики не погоджується та вважає такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За інформацією Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Головне управління) ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Головним управлінням також повідомлено Мінсоцполітики, що рішення судів на користь ОСОБА_1 виконанні в повному обсязі, в межах повноважень.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 320/3965/19 зобов`язано Головне управління з 01.01.2018 провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ГУ МВС України в Київській області від 19.03.2018 № , із врахуванням 79% розміру грошового забезпечення, а також з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року по справі № 320/3965/19 Головним управлінням перераховано пенсію позивачу в межах, визначених рішенням суду. Сума боргу за попередній період у розмірі 30 425,70 виплачена позивачу у повному розмірі.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 року по справі № 320/5467/20 зобов`язано Головне управління здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 23.04.2019 року згідно пункту «а» статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 року по справі № 320/5467/20 Головне управління здійснило перерахунок пенсій позивачу в межах визначених рішенням суду. Сума боргу за попередні періоди 4701,64 буде виплачена після надходження коштів на цю мету.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі № 640/5248/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 року у справі № 640/5248/19 змінено. Пункт 2 резолютивної частити рішення викладено у наступній редакції: Визнано протиправними та нечинними пункту 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Після набрання законної сили постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі № 640/5248/19 обсяг бюджетних призначень Пенсійного фонду України на 2020 рік на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду не переглядався.

Рішення судів у справах № 363/1009/16-а, № 365/3520/16-а були виконані в повному обсязі після набрання рішеннями законної сили, що підтверджує постійне виконання рішень суду на користь позивача Головним управлінням.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 810/3888/18 зобов`язано Головне управління здійснити позивачу перерахунок пенсії з 26.01.2015 року як інваліду війни II групи на підставі статті Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі від 80% сум грошового забезпечення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 810/3888/18.

У зв`язку зі скасуванням рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року по справі № 810/3888/18 у Головного управління відсутній обов`язок здійснювати перерахунок пенсії.

У даній справі позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а и? наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Проте, позивач не навів обґрунтування позовних вимог та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому шкоди та її розміру. Також, позивачем не доведено протиправності поведінки органів державної влади та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що Мінсоцполітики діяло у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, та ніяким чином не порушувало права та інтереси позивача.

Посилаючись на зазначені обставини, представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав на те, що підтримує позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник Міністерства у справах ветеранів України у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представники Головне Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Міністерства внутрішніх справ України у судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 , 1955 року народження, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Головне управління) та йому призначена пенсія за вислугу років по інвалідності (а.с. 10-11).

Обґрунтовуючи позов, позивач вказував на те, що неправомірними діями відповідача - Головного управління, які носять системний характер, йому протягом п`яти років завдається моральна шкода.

Його негативні емоції внаслідок тривалого та умисного не розгляду його законних звернень і вимог, тривалих і умисних протиправних дій чи бездіяльності органу пенсійного забезпечення, а саме: не проведення перерахунку пенсії, умисного протиправного заниження суми пенсії, зволікання з невиплатою заборгованості за низкою рішень судів, виплатою заборгованості не в повному обсязі тощо, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдають йому моральної шкоди.

Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У порушення зазначених вимог позивачем доказів незаконності рішень відповідачів суду не надано, як не надано і доказів наявності шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Ураховуючи те, що доказів заподіяння моральної шкоди позивачем не надано, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст. ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 40, ), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ), треті особи: Міністерство соціальної політики України (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, буд. 8/10, ), Міністерство внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ), Міністерство у справах ветеранів України (01001, м. Київ, пров. Музейний, 12, ), про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук