Справа № 676/2099/22
Номер провадження 2/676/1399/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді - Шевцової Л.М.

з участю секретаря судового засідання Сопрун С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янець Подільському цивільну справу № 676/2099/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Кам`янець-Подільської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

13.05.2022 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Ухвалою суду від 16.05.2022 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 , вказує, що в червні 2011 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як подружжя почали проживати з 2009 року, відносини між ними складались важко.В сім`ї неодноразово виникали конфлікти.Причиною розірвання шлюбу стало те, що у них різні погляди на життя та протилежні погляди на виховання та розвиток малолітнього сина ОСОБА_3 .

Однак,в присутності сина, відповідач демонстрував своє негативне ставлення до позивачки, як до жінки ,та матері його сина,чим намагався виховати в сина зневажливе ставлення до матері. Позивачка займається вихованням дитини самостійно, повністю утримує його.

Наполягає на розірванні шлюбу та просить визначити місце проживання сина з матір`ю .

Представник відповідача ОСОБА_4 , яка представляє інтереси на підставі ордеру, серія ВХ № 1026754 від 17.05.2022 року, в судове засідання не з`явилася, подала заяву про визнання позову та розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони 29.06.2011 року зареєстрували шлюб, дане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 . Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, так як сім`я розпалась повністю і зберегти її вже не можливо. Почуття поваги та любові себе вичерпали. На протязі тривалого часу відповідач демонстрував своє негативне ставлення до неї.Тому на збереженні сім`ї та перебування у шлюбі є неможливим, враховуючи вище сказане,в березні 2022 року позивачка ОСОБА_1 припинила відносини із відповідачем, тому кожен із них живе своїм життям, шлюб існує формально. В розмовах відповідач ОСОБА_2 неодноразово ій погрожував, що у випадку розлучення відбере у неї сина. Малолітня дитина психологічно прив`язана до матері. Крім того, позивачка просить визначити місце проживання дитини з матір`ю, так як з часу припинення подружніх відносин з ОСОБА_2 та окремого проживання, син проживає з матір`ю, житлом та матеріально вони забезпеченні, що дає їй змогу самостійно повноцінно забезпечувати малолітнього сина.

Відповідач проти задоволення позову не заперечує. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Тому суд вважає, що збереження шлюбу між подружжям є недоцільним.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Щодо вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, то її також слід задовольнити з огляду на те, що малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дитини, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли малолітня дітина може бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, суд зауважує, що батько дітей, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з сином, турботі відносно нього та участі у його вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.268 ЦПК , суд-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 29 червня 2011 року, Кам`янець-Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) актовий запис № 402 розірвати.

Визначити місце проживання по АДРЕСА_1 малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , яка прожитває за адресою: АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14 липня 2022 року.

Суддя Л. М. Шевцова