Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Смоляра А.О.

при секретарі Зарубі Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» про визнання недійсним договору про споживчий кредит, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду 28.04.2022 р. з позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» про визнання недійсним договору про споживчий кредит, в якому просила визнати недійсним договір про споживчий кредит №РР/22167 від 25.02.2020 року, що укладений між Акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_2 .. Крім того в позові позивач просила стягнути з відповідачів на її користь витрати з оплати судового збору, а також понесені позивачем витрати на правову допомогу по 15000грн з кожного з відповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний кредитний договір не відповідає встановленим законом вимогам, оскільки зазначена в ньому інформація є не чіткою, суперечливою та такою, що не відповідає вимогам Закону України № 1734-VIII від 15.11.2016р. «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734) та Закону України № 1023-ХІІ від 12.05.1991р. «Про захист прав споживачів». Свої доводи обґрунтовує тим, що зазначені у кредитному договорі орієнтовна вартість кредиту в розмірі 10 005 508,71грн та розмір загальних витрат за кредитом в розмірі 6 305 508,71грн не відповідають дійсності, оскільки розрахунок орієнтованої вартості кредиту, здійснений на основі орієнтованої реальної процентної ставки (27,84%), не відповідає вказаній банком орієнтовній загальній вартості кредиту і фактично складатиме 10 300 800грн (3 700 000грн х 27,84% х 10років). Також позивач зазначає, що всупереч вимог ч.3 ст.9 Закону №1734 в кредитному договорі відсутня інформація про орієнтовну вартість супровідних послуг третіх осіб (нотаріуса, оцінювача та страховика), хоча й зазначено про обов`язковість таких послуг.

Позивач зазначає в позові, що на момент укладання оспорюваного кредитного договору вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_2 , а тому виступила поручителем за таким кредитним договором, оскільки вважала, що кредитні кошти отримуються в інтересах сім`ї та для спільних потреб. Натомість ОСОБА_2 не використав отримані кошти в інтересах сім`ї, а мав намір спрямувати такі кошти на здійснення взаєморозрахунку з ОСОБА_3 по зобов`язанням, які виникли внаслідок їх спільної господарської діяльності (що ґрунтується між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору від 02.09.2019р.), але фактично ОСОБА_2 використав кредитні кошти на невідомі потреби та з невідомою метою. Отже, позивач стверджує, що укладаючи договір поруки та надаючи згоду на укладення іпотечного договору, вона виходила та об`єктивно очікувала, що кредитні кошти будуть спрямовані на задоволення інтересів сім`ї, що матиме наслідком набуття позивачем матеріальних вигод, зокрема спільної власності з ОСОБА_2 , про що вона отримала запевнення від останнього. Натомість внаслідок цього в неї виник обов`язок за кредитними зобов`язаннями, які є необґрунтованими, в тому числі і перед відповідачем ОСОБА_2 , щодо відшкодування останньому грошових коштів у розмірі половини суми сплаченого кредиту, який той використав на власні потреби.

Таким чином, позивач стверджує, що укладання оспорюваного кредитного договору здійснювалось в умовах введення її в оману щодо обставин, що мають істотне значення (з одного боку дії направлені на введення позивача в оману відповідачем ОСОБА_2 щодо обставин використання кредитних коштів для споживчих потреб; з іншого боку, укладення правочинів під впливом помилки, яка виникла внаслідок дій відповідача AT «Банк інвестицій та заощаджень» щодо прав та обов`язків, дійсного розміру зобов`язання та вартості кредиту), внаслідок чого вона помилилася стосовно цінності такого договору для неї, а тому на підставі ст.ст.229, 230 ЦК України просить визнати такий кредитний договір недійсним. Визнання недійсним кредитного договору №РР/22/167 матиме наслідком припинення поруки для позивача та буде ефективним способом захисту її прав та законних інтересів, а обов`язок з повернення коштів лежатиме виключно на відповідачеві ОСОБА_2 відповідно до положень ч.1 ст.216 ЦК України.

Згідно правил ч.6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ухвали суду від 01.06.2022 року про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

14.06.2022 до суду надійшов відзив відповідача, представника АТ «Банк інвестицій та заощаджень», на позовну заяву, у якому той проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні повністю. Обґрунтовуючи свої заперечення на позов відповідач посилається на те, що зміст кредитного договору №РР/22/167 з урахуванням усіх додатків до нього, що є його невід`ємною частиною, свідчить про повну відповідність кредитного договору вимогам Закону №1734 та ЦК України та про обізнаність учасників справи про усі фінансові зобов`язання позичальника, тобто до відома позивача та відповідача ОСОБА_2 у необхідному обсязі була доведена передбачена законом інформація щодо умов кредитування. Позивач та відповідач були ознайомлені з умовами кредитування, зокрема щодо суми кредиту, строку, на який кредит одержано, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки та строку кредитування, про що свідчить підпис на самому оспорюваному кредитному договорі, додатків до нього та договорі поруки. Отже, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної вдатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Виконання банком зазначених умов підтверджено позивачем, яка особисто підписала договір поруки, чим засвідчила отримання необхідної інформації. На момент укладення кредитного договору та договору поруки ані позивач, ані відповідач ОСОБА_2 , не навели жодних зауважень щодо змісту правочину, не зверталися до банку з пропозиціями щодо викладення у певній редакції чи зміни умов договорів та про надання докладнішої інформації або з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами таких договорів. Зазначив, що відповідач ОСОБА_2 протягом певного часу виконував умови кредитного договору та погашав кредитну заборгованість, про що, зокрема, свідчить виписка по особовому рахунку про рух коштів, а з позовом про визнання кредитного договору недійсним звернувся після спливу лише більше ніж двох років саме позивач - поручитель, а не сам позичальник. На думку стороні відповідача, є підстави вважати, що дії позивача щодо оспорення кредитного договору через два роки після його укладення є нічим іншим, як намаганням уникнути належного виконання взятих на себе зобов`язань. Також, зазначили, що відсутні законодавчо визначені підстави для стягнення з Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» на користь позивача понесених судових витрат на правову допомогу у розмірі 15 000грн у зв`язку їх необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог.

14.06.2022 року від представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Коханій О.В. надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 30.06.2022 року в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Коханій О.В. про витребування доказів відмовлено.

Інших заяв по суті справи від сторін не надійшло.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 25.02.2020 року між AT «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_2 , як позичальником, укладено Договір про споживчий кредит № РР/22/167 (надалі - Кредитний договір).

За умовами п. 1.1 Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 3 700 000грн. на споживчі потреби з кінцевою датою повернення кредиту 22 лютого 2030 року.

За користування кредитом, Позичальник зобов`язався сплачувати фіксовані проценти в розмірі 24,99% річних та повернути кредитні кошти 22 лютого 2030 року.

Відповідно до п. 1.1.4 Кредитного договору, цільове використання (мета отримання) Кредиту - споживчі потреби.

Відповідно до п. 1.1.6 Кредитного договору, комісія за надання Кредиту - 0,00 грн.

Відповідно до п. 1.1.7 Кредитного договору, орієнтована загальна вартість Кредиту становить 10 005 508,71 грн.

Відповідно до п. 1.2.4 Кредитного договору, орієнтована реальна річна процентна ставка 27,84% річних.

Пунктом 1.4.2 Кредитного договору передбачено, що Кредит надається шляхом зарахування Кошових коштів на Поточний рахунок Позичальника зазначений у п. 1.4.1. цього Договору.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, кредит, одержаний Позичальником за Договором повертається щомісячно згідно встановленого графіку ануїтетних платежів, зазначеними в ньому рівними частинами (ануїтетний платіж), кожна з яких включає в себе заборгованість за сумою Кредиту та процентами за його користування, розрахованими за весь строк користування Кредитом, але не пізніше 10 (десятого) числа кожного місяця, починаючи з 10.03.2020 року. Графік ануїтетних платежів наведений в Додатку №1 до даного Договору. При цьому повне повернення кредиту здійснюється Позичальником не пізніше дати повернення Кредиту, зазначеної у п. 1.1.5 Договору (22.02.2030 р.).

Згідно п. 3.1. та п. 3.2 Кредитного договору, Банк щомісяця за період з першого числа по останнє число (включно) місяця нараховує проценти за Кредитом, виходячи із встановленої в п. 1.2.1 цього Договору процентної ставки та фактичної суми наданого Кредиту за фактичний строк користування наданим Кредитом (метод «факт/факт»), кількість днів у році зазначається фактична 365/366. При нарахуванні процентів Дата надання Кредиту враховується, а Дата повернення кредиту - ні. Залишок процентів за неповний розрахунковий період сплачується одночасно з погашенням суми Кредиту.

Відповідно до п. 1.3.1. Кредитного договору, серед іншого, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, Сторони передбачили, зокрема, поруку ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 8.12 Кредитного договору, підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що перед укладанням Договору Банк безоплатно надав йому інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій Банку з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, у вигляді Паспорта споживчого кредиту.

Відповідно до п. 8.13 Кредитного договору, підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що Банк до укладення цього Договору надав йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано Договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом пояяснення інформації, зазначеної в частині другій та третій ст.9 Закону України «Про кредитування», істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для Позичальника, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за цим Договором.

Згідно Розділу 7 Паспорту споживчого кредиту до Банківського продукту «Готівка 50/50» (з ануїтетними платежами), підписаного ОСОБА_2 , останній підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних умов кредитування. Позичальник підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик та певних наслідків, які вони можуть мати.

25.02.2020р. ОСОБА_4 складена і підписана заява, яка адресована начальнику Черкаського регіонального відділення АТ «Банк інвестицій та заощаджень», відповідно до якої позивач надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 наа укладення договору про споживчий кредит №РР/22/167.

Також 25.02.2020р. ОСОБА_4 складена і нотаріально посвідчена її заява, адресована компетентним органам, якою вона діє згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на укладення договору іпотеки, за яким він виступає іпотекодавцем нерухомого майна, а саме: житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення під літ. «Б-ІІ» (приміщення І-го поверху загальною площею 760,8кв.м та приміщення підвалу загальною площею 225,8кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, 25.02.2020р. між AT «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 , як поручителем, укладено Договір поруки № РР/22/167/Р1 (далі Договір поруки), за яким позивач зобов`язується перед AT «Банк інвестицій та заощаджень» у повному обсязі солідарно відповідати за порушення боржником, яким є ОСОБА_2 , взятих на себе забезпечених порукою зобов`язань, що витікають з Договору про надання споживчого кредиту №РР/22/167 від 25.02.2020р..

Відповідно до п.2.8. Договору поруки поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами кредитного договору та всіх договорів, відповідно до яких забезпечується виконання зобов`язань за Кредитним договором, та отримав їх копії, жодних заперечень, а також непорозумінь їх положень не має, та повністю на них погоджується.

Пунктом 6.2 Договору поруки передбачено, що цей договір підписаний поручителем, який діє цілеспрямовано, свідомо і добровільно, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, обумовлених цим договором, розуміючи наслідки своїх дій та керуючись ними, не помиляючись щодо обставин, обумовлених цим договором, без впливу обману, насильства чи тяжкої для поручителя обставини, без наміру приховання іншого правочину чи не створення правових наслідків.

На теперішній час в провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебуває на розгляді цивільна справа №707/206/22 з позовом AT «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПП «ФІШ.КА», ТОВ «ПРИСТАНЬ-17», ТОВ «КОМПАНІЯ ВЕСТА» про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором №РР/22/167 від 25.02.2020р..

Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджує, що Договір про споживчий кредит №РР/22/167 від 25.02.2020р. не є таким за своєю суттю та є удаваним правочином, який приховує кредитування підприємницької діяльності. Внаслідок цього Договір поруки №РР/22/167/Р1 від 25.02.2020р. укладений під впливом помилки, а позивач була введена в оману щодо мети кредитування, внаслідок чого вона помилилася стосовно цінності такого договору для неї, а тому на підставі ст.ст.229, 230 ЦК України просить визнати такий кредитний договір недійсним.

Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті встановлених судом обставин спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.1-3, 5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього кодексу.

Частиною першою статті 12 Закону №1734 (тут і далі у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) визначений перелік обставин, які обов`язково мають міститись у договорі про споживчий кредит, а частиною другою цієї статті Закону передбачено, що у договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що АТ «Банк інвестицій та заощаджень» у письмовій формі надав ОСОБА_2 у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону №1734, сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо. ОСОБА_2 особистим підписом засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. Будь-яких обставин, які б свідчили про сумніви у вільності волевиявлення сторін оспорюваного кредитного договору на укладення і підписання договору судом не встановлено.

З метою своєчасного та належного виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків між позивачем та АТ «Банк інвестицій та заощаджень» був укладений договір поруки №РР/22/167/Р1 від 25.02.2020р., відповідно до умов якого поручитель зобов`язалася відповідати перед АТ «Банк інвестицій та заощаджень» за виконання обов`язків за договором в тому ж розмірі, що і позичальник. При цьому аналіз змісту п.п.2.8, 6.2 договору поруки свідчить, що поручитель повністю погодилася з усіма умовами оспорюваного кредитного договору.

Доводи позивача щодо нечіткості обчислення у кредитному договорі та паспорті кредиту орієнтовної вартості кредиту та розміру загальних витрат за кредитом є необґрунтованими, оскільки наведені в таких документах значення відповідних сум повністю відповідають Методиці розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженої розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових слуг 20.07.2017 № 3238, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2017 р. за № 08/30876, та обчислені за вихідних даних, передбачених п.п.1.1.1, 1.1.5, 1.1.7, 1.2.1, 1.2.4 Кредитного договору.

Необґрунтованими є й доводи позивача щодо не включення банком у розрахунок орієнтованої загальної вартості кредиту витрат, пов`язаних з оплатою супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для укладення кредитного договору. В цьому контексті слід зауважити, що всупереч вимог ст.81 ЦПК позивачем не надано суду будь-яких доказів здійснення таких витрат саме за рахунок кредитних коштів та їх розмір, внаслідок чого суд позбавлений можливості оцінити істотність впливу таких обставин стосовно обсягу відповідальності позивача перед банком.

Стосовно доводів позивача в контексті визнання недійсним кредитного договору з підстав, передбачених ст.ст.229, 230 ЦК України, то слід зауважити, що позивач не є стороною оспорюваного договору, а відтак не має права оспорювати такий правочин з цих підстав. Зазначені обставини можуть бути підставою для оспорення позивачем дійсності укладеного за її участю договору поруки, що не є предметом судового розгляду в даній справі, оскільки позивач відповідних вимог не заявляла.

Окрім того, помилковим є висновок позивача про те, що оспорюваним кредитним договором порушені її права та законні інтереси, оскільки у випадку невиконання основного зобов`язання ОСОБА_2 вона несе солідарну відповідальність, як боржник за зобов`язанням подружжя, оскільки кредитні кошти вважаються надбанням сім`ї. В цьому контексті слід звернути увагу, що згідно зі ст. 73 Сімейного кодексу України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Отже, передумовою солідарної відповідальності подружжя за зобов`язанням, що виникає з кредитного договору, укладеного одним із них, є доведеність двох обставин: 1) укладення кредитного договору одним із подружжя за згодою другого в інтересах сім`ї; 2) використання кредитних коштів на потреби сім`ї. Зазначені обставини мають встановлюватись під час вирішення питання про поділ майна та зобов`язань між подружжям або під час розгляду вимог кредитора щодо виконання кредитних зобов`язань по кредитному договору, але не впливають на дійсність самого кредитного договору.

Слід зауважити, що за приписами ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.5 п.3, 4 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У ст.77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень.

За змістом ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з огляду на зміст заявлених вимог та підстав позову, обсяг наданих суду доказів, в ході розгляду справи судом не встановлено підстав, які б свідчили про невідповідність умов Договору про споживчий кредит № РР/22/167 від 25.05.2020р. вимогам законодавства, а доводи позивача в цій частині ґрунтуються на її припущеннях і спростовуються самим змістом договору та додатків до нього, а відтак відсутні підстави для визнання даного договору недійсним з підстав, зазначених в позовній заяві.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, то відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268 Цивільно-процесуального кодекс України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішенням, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним

Суддя: О. А. Смоляр