Справа № 460/850/18 Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/2677/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2022 року м.Львів

Справа № 460/850/18

Провадження № 22ц/811/2677/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Яворівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Яворів 12 вересня 2022 року у складі судді Поворозника Д.Б., у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

5 березня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15 грудня 2010 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 19 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Також при укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, де зазначено, що відповідач при укладанні договору дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк належним чином виконав зобов`язання щодо видачі кредиту, а ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору та станом на 22 лютого 2018 року має заборгованість у сумі 104 552, 71 грн., яка складається з: 48 996, 16 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 44 363,32 грн. - відсотки за користування кредитом; 5 738,14 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - фіксована частина штрафу, 4954,89 грн. - процентна складова штрафу.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржує АТ КБ «ПриватБанк». Вважає рішення незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Звертає увагу, що договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, тому вказані обставини свідчать про згоду відповідача з усіма умовами цього договору. Вказує, що відповідач не звертався до банку з метою розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, адже протягом тривалого часу користувався кредитною карткою та частково погашав заборгованість. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 15 грудня 2010 року ОСОБА_1 підписав Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». На підставі цієї Заяви відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 1 900 грн. та видано кредитну картку.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 30.1.0.0/2-20180227/2103 від 4 червня 2020 року на виконання кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття - 15 грудня 2010 року, термін дії -07/14; № НОМЕР_2 , дата відкриття - 13 січня 2011 року, термін дії - 12/14; № НОМЕР_3 , дата відкриття - 19 серпня 2014 року, термін дії - 12/17; № НОМЕР_4 , дата відкриття - 9 вересня 2014 року, термін дії - 08/18.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку розпочався 15 грудня 2010 року. Надалі відбувалася зміна кредитного ліміту - 1000 грн. (15 грудня 2010 року), 300 грн. (10 жовтня 2011 року), 1500 грн. (18 січня 2011 року), 1700 грн. (21 липня 2011 року), 1900 грн. (21 серпня 2011 року), 1640 грн. (28 березня 2012 року), 1370 грн. (17 грудня 2012 року), 9000 грн. (6 липня 2016 року), 25 300 грн. (31 січня 2017 року).

З розрахунку заборгованості за договором від 15 грудня 2010 року вбачається, що станом на 17 грудня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становила 255 112, 70 грн., з яких: 89 168, 83 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 16 463, 46 грн. - відсотки, нараховані за прострочення кредиту; 136 856 грн.- нарахована пеня; 500 грн. - фіксована складова штрафу; 12 124, 41 грн. - процентна складова штрафу. 23 жовтня 2020 року банк скасував штрафи за минулі періоди згідно з власним рішенням та після відміни штрафів залишок до сплати залишився в сумі 121 217,27 грн.

З розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 повернув банку за вказаний період 165 745,11 грн.

Банком до кредитного договору додано довідку про умови кредитування платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, підписану ОСОБА_1 , витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», які не підписані відповідачем.

АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 15 грудня 2010 року станом на 17 грудня 2019 року становила 255 112,70 грн., а після відміни банком штрафів залишок до сплати залишився в розмірі 121 217,27 грн.

ОСОБА_1 стверджує, що заявлена до стягнення сума не ґрунтується на укладеному між сторонами договорі; наданий позивачем розрахунок не підтверджений матеріалами справи, він повністю сплатив отриману у борг суму коштів та не був ознайомлений належним чином з наданими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами обслуговування кредитної картки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 цього Кодексу публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно із ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 128/149/17 умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно до ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, відсотками та штрафи. Як на підставу своїх вимог про погашення кредиту, позивач посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем.

В матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що саме додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг розумів ОСОБА_1 , ознайомився і погодилася з ними, підписуючи заяву від 10 грудня 2010 року.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», які не підписані відповідачем, не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, сама по собі підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафів, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг, які не підписані відповідачем.

Встановлено, звертаючись з цим позовом, Банк на його обґрунтування надав заяву ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку з рахунку, довідки щодо встановлення кредитного ліміту та строку дії карток.

З доданих банком виписки з рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що при нарахуванні заборгованості за кредитним договором до графи залишок після операції були включені: щомісячні комісія, відсотки за користування, страховий платіж, пеня за прострочку кредиту, які не були передбачені умовами підписаної позивачем заяви приєднання до Умов та Правил. При цьому, механізм нарахування банком відсотків включав сукупність зазначених складових (сум).

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що визначена позивачем сума заборгованості за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту) у розмірі 89 168,83 грн. не підтверджена належними доказами.

З наданої Банком виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 з кредитної картки за період з 15 грудня 2010 року до 1 листопада 2016 року отримав кошти та здійснив платежі на загальну суму 123 768,60 грн.

За період з 15 грудня 2010 року до 24 вересня 2018 року відповідач погасив заборгованість по кредитному договору на загальну суму 165 745,11 грн.

Згідно з цією випискою відповідач сплатив (поповнення картки): 1 жовтня 2016 року - 50 000 грн., 17 березня 2017 року - 8 000 грн., 30 березня 2017 року - 5 600 грн., 19 жовтня 2017 року - 3 600 грн., 10 лютого 2018 року - 4 100 грн., 24 вересня 2018 року - 70 000 грн. Сума цих платежів, без врахування інших в невеликих сумах, є значно вищою, ніж сума за тілом кредиту, яку банк просить стягнути з ОСОБА_1 . Також є встановленим, що після звернення з позовом банк продовжував нарахування. Такі нарахування банк продовжував і після закінчення дії картки, що унеможливлювало користування такою. Тобто, такі нарахування належить вважати необґрунтованими.

Встановлено, що після сплати 24 вересня 2018 року 70 000 відповідач до 23 жовтня 2020 року більше не використовував кредитних коштів.

Суд першої інстанції вірно вважав підставними доводи відповідача про відсутність належним чином обґрунтованої підстави для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 89 168,83 грн.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, зокрема, не долучено обґрунтованого розрахунку заборгованості.

Згідно з випискою по рахунку, наданою позивачем, відповідач користувався кредитними коштами та повністю сплатив заборгованість перед банком відповідно до умов підписаної між сторонами Заяви від 15 грудня 2010 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка з карткового рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом відсутності заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Встановлено, що за спірний період позичальник за рахунок кредитних коштів отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, купував товари та перераховував кошти на інші рахунки.

Через термінал самообслуговування, шляхом безготівкового перерахунку тощо відповідач повернув кредитні кошти. Крім того, банк здійснював автоматичне погашення заборгованості шляхом перерахування (списання) коштів з іншої картки відповідача, що підтверджується випискою по його рахунку за період з 15 грудня 2010 року до 20 жовтня 2020 року.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи, не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись: ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк