Провадження № 2/522/1976/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сулими А.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача -1 Морозової О.С.,

інші учасники справи в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Французький бульвар» до ОСОБА_2 та державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Управління державного архітектурно-будівельного контрою Одеської міської ради та Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання господарської будівлі самочинним будівництвом, зобов`язання її знести та скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 та державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Управління державного архітектурно-будівельного контрою Одеської міської ради та Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання господарської будівлі самочинним будівництвом, зобов`язання її знести та скасування державної реєстрації, у якому просить суд визнати господарську будівлю гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 16,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 самочинним будівництвом та зобов`язати ОСОБА_2 знести її за власний рахунок, скасувати державну реєстрацію в Реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності ОСОБА_2 на господарську будівлю гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 16,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 створено та діє ОСББ «Французький бульвар 17», яке прийняло на баланс вказаний житловий будинок і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території. 24.02.2020 під час сильної зливи упала тополя, яка пошкодила частину гаражів та сараїв, що знаходяться на балансі позивача. 06.11.2020 на адресу ОСББ надійшло звернення ОСОБА_3 з проханням погодити умови відновлення підсобного приміщення в існуючих межах та розпочато проведення будівельних робіт на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади м. Одеси, яка не була сформована у якості об`єкту цивільних прав та обов`язків і відведена ОСОБА_2 з метою будівництва гаражу, без отримання останньою містобудівних умов та обмежень, розроблення проектної документації та подання у встановленому законом порядку повідомлення про початок виконання будівельних робіт. З вказаного вбачається, що відповідачем-1 було здійснено самочинне будівництво об`єкту нерухомості на яке вона зареєструвала право власності. Дані дії ОСОБА_2 порушують законодавство України у сфері містобудівної діяльності, права та законні інтереси позивача.

12.07.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

12.10.2021 ухвалою суду замінено третю особу Департамент комунальної власності ОМР на Департамент земельних ресурсів ОМР.

04.11.2021 до суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. Так, позов заявлено до суду неналежним позивачем, оскільки ОСББ «Французький бульвар 17» не надало жодних документальних матеріалів, що встановлюють його процесуальну правосуб`єктність та не доведено наявність у нього права вимоги стосовно спірної господарської будівлі гаражу № НОМЕР_1 . Крім того, на схематичному плані земельної ділянки, на якій розташовано багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 , що перебуває на балансі ОСББ «Французький бульвар 17» знаходить чисельна кількість господарських будівель різного цільового призначення та розміщення, а також ще чотири житлові будинки. При цьому не можливо встановити чи належать вони до допоміжних приміщень будинків чи багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . Окрім того, із наданого схематичного плану не вбачається, що вся земельна ділянка, яка на ньому відображена належить до прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, що переданий на баланс ОСББ «Французький бульвар 17». Разом з цим, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач сам собі суперечить, зазначаючи, що місце розташування спірної будівлі прибудинкова територія багатоквартирного будинку, однак зазначаючи, що відповідач здійснювала будівництво на землях комунальної власності не відведеної для будівництва гаражу. При цьому, підтвердження того, що пошкоджена внаслідок падіння дерева господарська будівля гаражу була площею 12 кв.м. та перебувала на балансі ОСББ «Французький бульвар 17» позивачем до суду не надано. Окрім цього, сім`я відповідача близько 38 років користується гаражем № НОМЕР_1 та протягом вказаного часу здійснює його обслуговування та несе усі обов`язки з утримання зазначеної господарської будівлі. Однак, після падіння дерева зруйнована будівля не підлягала відновленню, тому відповідачем було виконано роботи з демонтажу та вивезенню залишків зруйнованих бокових стін та старої покрівлі та проведено роботи по відновленню стін з блоків газобетону, покладено нові перекриття даху, який застелено металочерепицею та встановлено ролетні ворота. Таким чином, спірна господарська будівля, яка після відновлення (реконструкції) використовується як гараж, до практично повного зруйнування у 2020 році була зведена ще 80- роках, більше тридцяти років вільно, відкрито використовується та утримується ОСОБА_2 та ніколи у власність, розпорядження, управління на баланс ОСББ «Французький бульвар 17» не передавалась, жодних претензій співвласників багатоквартирного будинку немає. У зв`язку з чим, просить суд відмовити у задоволені позовних вимог.

24.11.2021 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги, а представник відповідача-1 заперечувала проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 створено та діє ОСББ «Французький бульвар 17», яке зареєстровано 23.04.2016 в Єдиному державно реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань під № 1 556 068.

31.08.2016 позивач прийняв на баланс від КП «ЖКС «Фонтанський» житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі житлового будинку АДРЕСА_1 по Французському бульвару в управління (баланс) ОСББ «Французький бульвар 17». До вказаного акту додано схематичний план розташування приміщень за вказаною адресою.

Згідно з пунктом 4 акту приймання-передачі від 31.08.2016 площа нежилих приміщень будинку складає 589,0 кв.м., у тому числі приміщення сходових кліток 140, кв.м., підвалу 449,кв.м.

Відповідно до п. 6 акту приймання-передачі від 31.08.2016 площа газонів 10 кв.м., площа асфальтованого покриття 1 361,62 кв.м.

24.02.2022 внаслідок погодних умов впало дерево, яке пошкодило частину гаражів та сараїв, зокрема, гараж відповідача-1.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, технічного паспорту від 25.06.2022 та довідки, виготовлених ТОВ «Технік проект» господарська будівля гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 16,5 кв.м., яка розміщена на земельній ділянці площею 21,0 кв.м. належить ОСОБА_2 , яку було збудовано з пінобетону в період до 05.08.1992.

З наявних у матеріалах справи копій схематичного плану земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що господарська будівля № 12 є нежитловим приміщенням під літ. «Ю1» розміром 4,50х1,70.

Відповідно до інформації Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності ОМР земельна ділянка під забудову орієнтованою площею 21,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , рішенням ОРМ в користування або власність ОСОБА_2 не передавалась.

Таким чином, вище вказана земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади м. Одеси, що підтверджується також листами Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР від 24.11.2020 № 01-8/685 вх, від 07.12.2020 № 01-6/695-ПР, від 09.12.2020 № 01-8/685 вх та листом Департаменту комунальної власності від 16.01.2021 № 01- 19/2913.

При цьому суд враховує, що у матеріалах справи відсутні докази того, що земельна ділянка на якій розташована спірна будівля гаражу № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 рішенням ОРМ передавалась в користування або власність ОСББ «Французький бульвар 17».

Земельне законодавство вимагає оформлення права користування земельною ділянкою комунальної власності за процедурою, яка визначена положеннями Земельного кодексу України.

Порядок надання земельних ділянок державної та комунальної власності в користування регулюється статтями 123, 124 Земельного кодексу України.

Із встановлених судом обставин вбачається, що Одеська міська рада не приймала рішення про надання позивачу земельної ділянки у користування або у власність.

Таким чином, позивач не набув права власності або користування на вказану земельну ділянку у встановленому законом порядку, а відповідач-1 є її користувачем згідно статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, оскільки є власником господарської будівлі - гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 16,5 кв.м., яка розташована на земельній ділянці.

За приписами статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною другою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі статтею 212 наведеного Кодексу самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними (ч. 1). Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ч. 3).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин другої, третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтями 31, 34, 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та положеннями статті 5 Закону України "Про основи містобудування", забороняється експлуатація об`єктів, не прийнятих інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 8.1 Тимчасового Положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 (в редакції, чинній на час побудови господарської будівлі), визначено, що оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Положеннями частини першої статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Вирішуючи питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки, необхідно враховувати, що сам лише факт користування земельною ділянкою за відсутності документів, які посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідно встановити наявність в особи в силу закону права на отримання земельної ділянки у власність чи у користування. Отже, самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність в особи, яка її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Разом із тим необхідно враховувати, що саме по собі встановлення факту користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об`єктів, причини відсутності таких документів у особи, яка використовує земельну ділянку, наявність в особи права на отримання земельної ділянки у власність чи у користування, вжиття нею заходів для оформлення права на земельну ділянку тощо.

Судом встановлено, що позивач не надав доказів того, що він є власником або користувачем земельної ділянки на якій розташований спірний об`єкт нерухомості, що належить відповідачу-1 на праві власності, а тому право на позов у позивача не виникло, оскільки дана обставина ним не доведена належними та допустимими доказами у справі.

Метою цивільного судочинства є таке вирішення судом спорів, яке має наслідком ефективного захисту порушених, або оспорюваних прав і законних інтересів.

Під порушенням права слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Суд встановив, що подані позивачем докази не свідчать про порушення його прав відповідачем-1, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є власником спірної будівлі у встановленому законом порядку, дана обставина позивачем не спростована.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України).

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 299/957/14-ц (провадження № 61-5660св20).

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16 та від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Суд встановив, що позивач під час розгляду справи не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження тих обставин з якими він пов`язував свої вимоги, в зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що права та інтереси позивача діями відповідача-1 не було порушено, що виключає правові підстави для задоволення позову до нього у повному обсязі.

Щодо заявлених позивачем вимог до державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І., слід зазначити, що Верховний Суд неодноразово наводив свої висновки про те, що спір про скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно особою, за якою зареєстровано речове право на це майно, а відтак відповідач-2 є неналежним відповідачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову до нього.

Судові витрати за розгляд даної справи слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Французький бульвар» до ОСОБА_2 та державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Управління державного архітектурно-будівельного контрою Одеської міської ради та Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання господарської будівлі самочинним будівництвом, зобов`язання її знести та скасування державної реєстрації відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду буде складений протягом десяти днів.

Суддя І.А. Павлик

Повний текст рішення складено 30.12.2022.