Справа № 463/3334/19 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/315/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м.Львів

Справа № 463/3334/19

Провадження № 22ц/811/315/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова, ухвалене у м.Львові 28 жовтня 2021 року у складі судді Гирича С.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до АТ «Кредобанк», з участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С., Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А., ОСОБА_4 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

24 квітня 2019 року ОСОБА_3 звернувся з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що такий вчинено на підставі документів, які не передбачено Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, а також з огляду на те, що такий напис вчинено на суму заборгованості, яка позивачем не визнається і не визнавалася (не є безспірною). Вказує, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису керувався пунктом 1 Переліку, який визнаний незаконним та нечинним з моменту його прийняття постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, яка набрала законної сили. Стверджує, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам ст.87 Закону України «Про нотаріат» та на підставі нечинної редакції постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Вказує, що протягом спірного періоду позичальником сплачено банку кошти в сумі, що значно перевищує визначену графіком платежів суму. Однак, у виконавчому написі безпідставно вказано суми основного боргу, процентів та пені, нарахованих за спірний період, незважаючи на наявність значної переплати сум, визначених графіком платежу. Зазначає, що всупереч статті 88 Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, йому (позивачу), як майновому поручителю не повідомлялася та не узгоджувалася сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі, він не отримував повідомлення приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису і доказів безспірності заборгованості. Просить позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С., та зареєстрований в реєстрі за №50 від 2 лютого 2017 року про звернення стягнення на житловий будинок загальною площею 274,4 кв.м, житлова площа 69,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить боржнику - ОСОБА_3 , переданий в іпотеку стягувану, - АТ «Кредобанк», таким що не підлягає до виконанню. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує АТ «Кредобанк». Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує, що на момент вчинення виконавчого напису позичальник мав заборгованість більшу, ніж він вказує в позовній заяві. Така складається з основного боргу (тіла кредиту, відсотків, нарахованих за кредитом, та пені). Стверджує, що в позовній заяві ОСОБА_3 підтвердив, що частково оплачував заборгованість лише згідно графіку, тобто погашав основний борг, а відсотки не сплачував. Пунктом 5.4 договору іпотеки встановлено порядок врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення основного зобов`язання. На виконання умов договору про іпотеку та Закону України «Про іпотеку» на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 16 листопада 2016 року надіслано повідомлення про порушення основного зобов`язання в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується описом вкладення, поштовими квитанціями). Зазначає, що ОСОБА_3 24 листопада 2016 року отримав вимогу, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, оригінал даного повідомлення знаходиться у нотаріуса.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні положення закріплені у п.3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Згідно із ст.88 Закону України «Про нотаріат» безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається відповідно до п. 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Згідно із ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно постанов Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі №6-887цс17, Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, 14 березня 2019 року у справі № 201/13708/16-ц, 31 січня 2018 року у справі № 285/2975/16, які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Встановлено, що 2 лютого 2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на житловий будинок загальною площею 274,4 кв.м, житлова пошта - 69,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить боржнику ОСОБА_3 , переданий в іпотеку стягувачу AT «Кредобанк» за договором іпотеки від 18 грудня 2009 року за реєстровим №3896. За рахунок коштів, отриманих від реалізації цього будинку, задовольнити вимоги AT «Кредобанк» за період з 31 січня 2015 року по 27 січня 2017 року включно в розмірі: 241 109,20 доларів США - заборгованість по кредиту; 35 043,82 долари США- заборгованість за процентами за користування кредитом; 4 965,29 доларів США - пеня по простроченій заборгованості; 2 000 грн.- плата за вчинення виконавчого напису (загальна сума заборгованості 282 118,31 доларів США).

Виконавчий напис видано за договором іпотеки від 18 грудня 2009 року №3896 із змінами від 13 грудня 2013 року №533 та 26 листопада 2014 року №1668, що укладено в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором №109 від 28 березня 2008 року, із змінами від 18 грудня 2009 року, 28 жовтня 2011 року, 12 грудня 2013 року та 26 листопада 2014 року.

З п.2.1. кредитного договору №109 від 28 березня 2008 року вбачається, що банк надає позичальнику кредит в розмірі 237 000 доларів США на строк до 27 березня 2026 року.

Судом встановлено, що договором іпотеки від 18 грудня 2009 року, укладеним між AT «Кредобанк» та ОСОБА_4 в особі майнового поручителя ОСОБА_3 , забезпечено виконання зобов`язань за додатковим договором від 18 грудня 2009 року до кредитного договору №109 від 28 березня 2008 року.

Згідно додаткового договору №2 про внесення змін і доповнень до кредитного договору, встановлено, що банк прийняв рішення, а позичальник погодився внести ряд змін в кредитний договір.

Пункт 2.1. кредитного договору викладено в новій редакції, а саме: «Банк видає позичальнику кредит в сумі 282 872,87 доларів США на строк до 27 березня 2031 року».

Пункт 4.1. Розділу 4 «Порядок повернення кредиту» викладено в наступній редакції: «Позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Оплата здійснюється не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим договором та/або додатками до нього. Повернення кредитної заборгованості, в тому числі простроченої, здійснюється не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим договором та/або додатками до нього згідно наступного графіку: з жовтня 2014 по вересень 2016 року включно здійснюється щомісячно рівними частинами по 200 доларів США (24 транші); з жовтня 2016 року по лютий 2031 року включно здійснюється щомісячно рівними частинами по 1 340 доларів США (173 транші); до 27 березня 2031 року сплачується останній платіж, що дорівнює залишку заборгованості по кредиту».

Згідно п.9 додаткового договору №2 про внесення змін і доповнень до кредитного договору №109, додаток №1 до цього кредитного договору втрачає чинність і змінюється актуальним графіком погашення. Графік погашення заборгованості помісячно додається як додаток до цього додаткового договору.

Згідно Графіку погашення кредиту за кредитним договором №109 від 28 березня 2008 року (додаток №1 до додаткового договору №2 від 26 листопада 2014 року) з часу укладення додаткового договору №2 від 26 листопада 2014 року та до моменту вчинення виконавчого напису (листопад 2014 року - січень 2017 року) позичальник зобов`язаний сплатити банку кошти в рахунок погашення кредиту згідно визначеного графіку в розмірі 8 820 доларів США (600 доларів США - в 2014 році, 2 400 доларів США - в 2015 році, 5 820 доларів США - в 2016 році).

Встановлено, що позичальником сплачено банку 55 824,30 долари США (50 614,30 доларів США з 27 листопада 2014 року по 24 грудня 2014 року та 5 210 доларів США - з 6 січня 2015 року по 29 грудня 2015 року), що стверджується випискою про рух коштів по рахунку з 28 березня 2008 року по 6 лютого 2017 року.

Згідно цього документу приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. відкрито виконавче провадження №58869551.

Судом встановлено, що позивач не погоджується із вказаним розміром заборгованості, оскільки він здійснював погашення заборгованості.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 88 цього Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

З виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст.ст. 34, 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року.

Пункт 1 Переліку доповнено постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема: пункту 1 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема текст «після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу». Пункт 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобо`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості»; зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року з моменту її прийняття. Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Судом встановлено, що нотаріус, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису керувався пунктом 1 Переліку, який визнаний незаконним та нечинним з моменту його прийняття.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Вчиняючи 2 лютого 2017 року виконавчий напис, приватний нотаріус неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Згідно постанови Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог закону.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Судом встановлено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відповідно до ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. ст. 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування ст. ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15 законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Встановлено, що позивач надав виписку про рух коштів по рахунку з 28 березня 2008 по 6 лютого 2017 року, якою підтверджено часткове повернення коштів банку.

Доводи відповідача не спростовують той факт, що у виконавчому написі вказано суми, які відрізняються від зазначених у повідомленнях.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що розмір заборгованості визначений позивачем всупереч наданих банком відомостей про рух коштів, згідно якого відсутні дані про внесені відповідачем кошти в рахунок виконання зобов`язань, хоч позивач зазначає, що відповідач заборгованість по тілу кредиту не погашав. Наявність доказів про здійснення таких оплат і неврахування їх банком у розрахунку заборгованості підтверджує факт наявності спору про розмір заборгованості.

Судом встановлено, що вимога про погашення боргу вручена банком відповідачу 24 листопада 2016 року, однак банк продовжував нараховувати заборгованість по пені і по процентах і така визначена станом на 27 січня 2017 року, що вказує на наявність спору щодо розміру заборгованості.

Позивач не може вважатися таким, який повідомлений та з яким узгоджувалась сума заборгованості у відповідності до положень статті 88 Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року №20/5.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 5 липня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ______________ Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк