08.07.2022 Єдиний унікальний номер 205/8284/21
Номер провадження: 2/205/856/2022
08 липня 2022 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про зняття арешту з майна,-
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про зняття арешту з майна.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.02.2021 року він, ОСОБА_1 , звернувся до державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. з метою переоформлення частки житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Далі, 10.03.2021 року органом нотаріату було отримано відповідь від Комунального підприємства «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради за № 2582, в якій було зазначено, що постановою Ленінського ВДВС ДМУЮ від 21.09.2006 року було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що виконавчий лист № 2-629 від 21.09.1998 року, виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська був ним виконаний у повному обсязі, а виконавче провадження по якому проводилось стягнення аліментів було закінчено на підставі п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» 21.04.1999 року (який діяв на час виконання виконавчого листа № 2-629), тобто, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, але надати доказів на підтвердження цього не вбачається можливим, оскільки, як вже було вказано вище, матеріали цього виконавчого провадження було знищено.
У зв`язку з вищевикладеним, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач змушений звернутися до суду та просити суд зняти арешт, накладений постановою державного виконавця державної виконавчої служби у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дикою Н.В. АЕ № 425159 від 21.09.2006 року на все майно, яке належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-629, виданого 21.09.1998 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), подав пояснення на позовну заяву, в якому просив винести рішення відповідно до чинного законодавства України на підставі наявних у справі доказів та матеріалів.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутність, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Від відповідача будь-яких заяв з процесуальних питань чи клопотань до суду не надходило.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутність, та винести рішення відповідно до чинного законодавства.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 12.05.2022 року вирішено замінити відповідача Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), належним відповідачем - ОСОБА_2 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про зняття арешту з майна.
Ухвалою суду від 12.05.2022 року заяву позивача про зміну предмету позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про зняття арешту з майна, вирішено задовольнити та прийняти до провадження заяву про зміну предмета позову, що надійшла до суду 21.02.2022 року у справі № 205/8284/2022 (№ 2/205/856/22) за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про зняття арешту з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені нею причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.03.2000 року, виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-865, зареєстрованому в Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу № 458 за реєстровим № 131.
Судом також встановлено, що рішенням народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 05.02.1992 року було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до її повноліття, починаючи стягнення з 23.01.1992 року.
Матеріалами справи підтверджено, що з метою виконання означеного судового рішення постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дикою Н.В. від 21.09.2006 року було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , 1970 р.н., що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно повідомлення третьої особи виконавчі провадження, які було завершено по 2017 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Тому, надати актуальну інформацію щодо виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-629 від 21.09.1998 року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини доходу, не вбачається можливим.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
За ч.1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
В даному випадку, судом встановлено, а позивачем визнано, що спірне обтяження у вигляді арешту на майно позивача було накладено державним виконавцем в межах виконавчого провадження, де він є боржником. При цьому доказів сплати позивачем, як боржником, аліментів у їх повному обсязі позивачем до суду не надано.
Тобто, позивач є боржником у виконавчому провадженні і він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Саме такий висновок міститься у пункті 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №658/715/16-ц (провадження №14- 299цс18) та підтверджується змістом статей 447, 451 ЦПК України, ч.1 статті 59, статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження»
При цьому, посилання позивача на положення статті 391 ЦК України щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження органами державної виконавчої служби.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Отже, закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи - боржника внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно в межах виконавчого провадження - оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Отже, позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача.
На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 353-354 ЦПК України, суд -
2. Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Д.В. Мовчан