КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження:№ 22-ц/824/7996/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Київ

Справа № 755/13294/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Чех Н.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція туризму «Поїхали з нами», Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення боргу та штрафних санкцій,

встановив:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Аккорд-Тур», треті особи: ТОВ «Агенція туризму «Поїхали з нами», Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення боргу та штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.02.2020 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 (турсубагент), який діяв від імені та в інтересах ТОВ «Аккорд-Тур» (туроператор) укладено договір на туристичне обслуговування за №К 299/200217-3. За вказаним договором туроператором, який надає туристичні послуги, є ТОВ «Аккорд-Тур», а від імені туроператора діє ТОВ «Агенція туризму «Поїхали з нами» на підставі агентського договору, який вказав невірно своє найменування, зазначивши його як ТОВ «Мережа туристичних фірм «Поїхали з нами».

ТОВ «Агенція туризму «Поїхали з нами» уклали субагентський договір з ФОП ОСОБА_2 , який безпосередньо підписував договір від 17.02.2020 року та додатки до вказаного договору від імені та в інтересах туроператора ТОВ «Аккорд-Тур». В договорі указана ще одна особа ОСОБА_4 , однак вона не була присутня та не підписувала документів.

Предметом договору є надання туристичних послуг - турпоїздку під назвою «Сердце севера - фьорды 3 фьорда, 5 столиц, Ледник Нигардсбрин , Язык Тролля и Берген », яка повинна відбутися з 29.07.2020 року по 07.08.2020 року. Він (позивач) намагався поїхати у вказаний тур разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 , про що вказано в додатках до договору. Вартість туристичних послуг складає 30 200 грн., які він сплатив в повному обсязі 18.02.2020 року. Він (позивач) виконав умови договору, а відповідач в односторонньому порядку відмовився надавати туристичні послуги в установлений час, що зірвало запланований відпочинок. В липні 2020 року він зателефонував до турсубагента і той йому повідомив, що детальної інформації щодо подорожі немає, проте у випадку, якщо поїздка не відбудеться, позивач матиме право перенести поїздку. Такий варіант йому (позивачу) не підходив і 20.07.2020 року ним було надіслано заяви до відповідача та третіх осіб про підтвердження намірів виконати умови договору та просив надати письмове підтвердження того, що куплений тур відбудеться вчасно та просив надати білети, ваучери та інші передбачені умовами договору документи. У разі відмови виконати взяті на себе зобов`язання, просив надіслати письмово причини відмови та пропозиції щодо відшкодування завданих йому збитків. Однак, жодної відповіді не отримав.

28.07.2020 року вкотре зателефонував турсубагенту з вимогою надати квитки на літак та інші необхідні документи, однак йому повідомили, що білетів немає, тур не бронювали та у зв`язку з пандемією коронавірусу він не зможе скористатися поїздкою у заплановані дати. На вимогу повернути в повному обсязі сплачені грошові кошти на турпоїздку, повідомив, що не розпоряджається отриманими грошовими коштами, вони передані відповідачу, і останній відмовляється їх повертати, вказуючи про те, що виникли форс-мажорні обставини, які не залежали від волі відповідача, тому поїздка відкладається на невизначений термін та нею можливо скористатися до 31.12.2021 року.

З діями відповідача не погоджується і звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених прав. В обґрунтування своїх позовних вимог послався на відсутність у відповідача визначеного законодавством сертифікату Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини; Закон України «Про туризм», яким визначено відповідальність туроператора перед туристом за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування; ЦК України; Закон України «Про захист прав споживачів».

Просив суд розірвати договір на туристичне обслуговування від 17.02.2020 року, стягнути з відповідача заборгованість за договором на туристичне обслуговування від 17.02.2020 року в розмірі 30 200 грн. основного боргу та пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення виконання зобов`язань в сумі, що на день подачі позову до суду становить 38 958 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 рокупозов задоволено частково.

Розірвано договір на туристичне обслуговування за №К299/200217-3, укладений 17 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та фізичною особою ОСОБА_2 , який діяв від імені та в інтересах ТОВ «Аккорд-Тур».

Стягнуто з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь ОСОБА_1 кошти за договором на туристичне обслуговування від 17.02.2020 року за №К299/200217-3 у розмірі 30 200 грн.

Стягнуто з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі - 15 000 грн.,

Стягнуто з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь ОСОБА_3 - судові витрати на правничу допомогу у розмірі - 5000 грн.

Стягнуто з ТОВ «Аккорд-Тур» в дохід держави судовий збір у сумі - 1816 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, директор ТОВ «Аккорд-Тур» - ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом не з`ясовано, що туроператор ТОВ «Аккорд-Тур» поніс фактичні витрати на організацію туристичної подорожі, які не були відшкодовані туристом ОСОБА_1 . В зв`язку з наявністю таких понесених витрат до суду першої інстанції було подано докази, які підтверджують фактично понесені витрати туроператора ТОВ «Аккорд-Тур» на організацію туристичної подорожі для туриста ОСОБА_1 і туриста ОСОБА_3 . При цьому, рішенням суду першої інстанції підтверджується факт отримання судом вказаних доказів, - зокрема, зазначається про те, що «відповідачем ТОВ «Аккорд- Тур» надано до справи і інші документи, що підтверджують отримання ними грошових коштів в якості оплати туру позивачу з дружиною та щодо перерахування цих грошових коштів іноземному партнеру». За наявності таких понесених витрат, відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм» турист зобов`язаний відшкодувати туроператору фактично понесені витрати на організацію туру при відмові туриста від туру чи у разі розірвання туристом договору на туристичне обслуговування. У даному випадку, турист ОСОБА_1 не компенсував туроператору ТОВ «Аккорд-Тур» фактично понесені витрати на організацію туру «Серце півночі-фіорди» (29.07.2020 р.-07.08.2020 р.). Отже, немає жодних правових підстав стягувати з туроператора ТОВ «Аккорд-Тур» грошові кошти, які фактично були витрачені на організацію туристичної подорожі для позивача.

Зазначає, що суд не з`ясував, що введений у 2020 році карантин і як наслідок - закриття внутрішніх та міжнародних кордонів (встановлені Радою Європейського Союзу обмеження щодо перетину кордону громадянами України), у результаті яких відповідач був позбавлений можливості надати туристичні послуги позивачу у повному обсязі, є не лише форс-мажорними обставинами, але також відносяться до подій, які туроператор не міг передбачити, за наявності яких, відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм», туроператор звільняється від цивільно-правової відповідальності перед туристами. Крім того, про наявність вказаних обставин, подій, які туроператор не міг передбачити, відповідач неодноразово зазначав у письмових поясненнях, наданих до суду.

Тобто, у даному разі не було допущення істотного порушення відповідачем умов договору на туристичне обслуговування, що призвело до невиконання перед позивачем взятих зобов`язань та підстав для розірвання укладеного між сторонами договору. Неможливість туриста скористатись заброньованим туром виникла, окрім іншого, внаслідок прийняття Розпорядження Кабінету Міністрів України від 14 березня 2020 року № 287-р «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Дана обставина не могла бути усунена відповідачем, виникла поза його волею та не могла бути ним прямо передбачена, оскільки ТОВ «Аккорд-Тур» не мало та не має жодних можливостей впливати на державні органи України та ЄС, а також здійснювати впровадження або відміну імперативних заборон на законодавчому рівні. Тобто, неможливість туриста ОСОБА_1 скористатись заброньованим туром виникла саме у зв`язку з прийняттям відповідних нормативних актів та закриттям пунктів пропуску (пунктів контролю) через державний кордон України для міжнародних пасажирських перевезень, що не залежало від дій чи бездіяльності туроператора ТОВ «Аккорд-Тур» та свідчить про відсутність його вини в цьому.

Крім того, судом неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи щодо суми грошових коштів, отриманих туроператором від туристичного агента. Судом стягнуто з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь ОСОБА_1 кошти за договором на туристичне обслуговування № К299/200217-3 від 17.02.2020р. у розмірі 30 200 грн. Однак, судом не враховано, що туроператор ТОВ «Аккорд-Тур» не отримував дані грошові кошти. Відповідач отримав від туристичного агента ТОВ «МТФ «Поїхали з нами» грошові кошти в іншому розмірі, - у сумі 26 720,08 грн., згідно з платіжним дорученням № 4504 від 18.02.2020р.

Суд не врахував, що розірвання договору на туристичне обслуговування може бути здійснено відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм» не в разі наявності форс-мажорних обставин, а в разі наявності зміни істотних умов договору та обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування. Однак, у даному разі не було зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору на туристичне обслуговування, як необхідної обов`язкової умови підстави для можливості розірвати договір на туристичне обслуговування.

В дійсності у даному разі були наявними: а) форс-мажорні обставини, б) події, які туроператор не міг передбачити, а також в) вина третіх осіб, не пов`язаних з наданням туристичних послуг (закриття внутрішніх і міжнародних кордонів, заборона в`їзду на територію країн ЄС відповідними органами влади, забороною виїзду з України державними органами української влади, введення карантину постановою Кабінету Міністрів України та ін.) та жодна із сторін туристичного договору про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь. Отже, в результаті карантину, введеного постановою КМУ, закриття внутрішніх і міжнародних кордонів, що відноситься одночасно до форс-мажорних обставин та подій, які туроператор не міг передбачити, немає жодних правових підстав для розірвання договору на туристичне обслуговування і стягнення з туроператора грошових коштів.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Аккорд-Тур» Лотиш А.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17 лютого 2020 року між ТОВ «Аккорд-Тур» ( туроператором), від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі агентського договору діє ТОВ «Мережа туристичних фірм «Поїхали з нами», надалі «турагент», від імені, за рахунок та за дорученням якого, на підставі субагентського договору, діє ФОП ОСОБА_2 в особі ОСОБА_4 , яка діє за довіреністю, надалі «турсубагент», з одного боку та ОСОБА_1 , надалі «замовник», уклали договір № К 299/200217-3 на туристичне обслуговування.

Згідно п.1.1.1. договору туроператор відповідно до заявки, поданої замовником через турсубагента та турагента, за плату зобов`язується забезпечити надання замовнику та/або туристам туристичні послуги. До вартості туристичних послуг за цим договором також входять послуги з бронювання та підбору туру і надання інформації щодо турів.

Згідно розділу 2 договору туроператор зобов`язується надати замовнику через турсубагента або турагента інформацію, передбачену чинним законодавством України; забезпечити бронювання та надання туристичних послуг відповідно до заявки; оформити та передати через турсубагента (турагента) замовнику або туристам всі необхідні для подорожі документи, відповідно до заявки.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що у випадку невиконання умов даного договору з боку туроператора замовник має право вимагати повернення оплачених коштів за послуги (або їх частини), які не надані, у прямо пропорційному розмірі, за умови дотримання вимог п.3.6 даного договору.

Пунктом 3.6 договору, на який є посилання в п.3.1, визначено що у випадку невідповідності умов туру умовам даного договору, турист зобов`язаний повідомити туроператора безпосередньо або через турсубагента не пізніше 3-х днів з моменту їх виявлення.

До вказаного договору укладені (підписані сторонами) та додані: додаток №1, яким визначені назва туру - «Сердце севера - фьорды 3 фьорда, 5 столиц, Ледник Нигардсбрин , Язык Тролля и Берген », дата поїздки з 29.07.2020 року по 07.08.2020 року, виліт зі Львову 29.07.2020 року, виліт з Вроцлаву 07.08.2020 року, кількість туристів два: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно з розрахунковою квитанцією ОСОБА_1 вніс, а ФОП ОСОБА_2 отримав 30 200 грн. за туристичні послуги відповідно до договору на туристичне обслуговування №К299/200217-3 від 17.02.2020 року.

Позивач направляв 20.07.2020 року туроператору, турагенту, турсубагенту заяву про підтвердження намірів виконати умови договору.

ТОВ «Аккорд-Тур» направило на адресу ТОВ «Мережа туристичних агентств «Поїхали з нами» 23.07.2020 року відповідь на звернення ОСОБА_1 з приводу надання інформації про те, чи заброньований тур відбудеться, де повідомляють, що з 12.03.2020 року по 31.08.2020 року на території України запроваджений карантин, факт введення карантину віднесено до форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим, на підставі п.6.1 договору на туристичне обслуговування сторони звільняються від відповідальності, і у такому разі сторони відкладають виконання умов договору до моменту усунення форс-мажорних обставин. Повідомляють, що по всіх турах, що припадають на час обмежень, пропонують перенести дати туру (визначитися з датою туру можна до 31.12.2021 року, згідно сайту), зафіксувати оплату по комерційному курсу туроператора на день оплати (використати кошти можна до 31.12.2021 року).

ТОВ «Аккорд-Тур» надали до справи: - планову калькуляцію формування вартості туру «Серце півночі-фіорди» (29.07.2020р. - 07.08.2020р.) для 1 туриста; - копію рахунку на оплату вказаного туристичного продукту від 17.02.2020 року для 2-х туристів ( ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ) на суму 26 720,08 грн.; - копію платіжного доручення від 18.02.2020 року про оплату турагентом ТОВ «Мережа туристичних фірм «Поїхали з нами» рахунку від 17.02.2020 року, в якості оплати вартості туристичного продукту для 2-х туристів ( ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ) у розмірі 26 720,08 грн.

Відповідачем ТОВ «Аккорд-Тур» надано до справи і інші документи, що підтверджують отримання ними грошових коштів в якості оплати туру позивачу з дружиною та щодо перерахування цих грошових коштів іноземному партнеру.

Згідно агентського договору № 18868116 від 02.03.2018 року, укладеного між ТОВ «Аккорд-Тур» (туроператор) та ТОВ «Мережа туристичних фірм «Поїхали з нами» (турагент), туроператор доручає, а турагент зобов`язується за винагороду надавати туроператорові послуги в реалізації третім особам (туристам, а також юридичним особам, які замовляють послуги для своїх працівників або третіх осіб) туристичного продукту шляхом укладення з ними договорів на туристичне обслуговування, а також здійснювати фактичні дії, визначені цим договором, із забезпечення надання туроператором турпродукту.

З 12 березня 2020 року з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинений короновірусом SARS-CoV-2 на території України було запроваджено карантин, який діє по цей час (дія адаптивного карантину була продовжена до 31 березня 2022 року).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з положень ст. 20, 30, 32 Закону України «Про туризм», ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та вважав, що встановлені по даній справі обставини, враховуючи зазначені норми законодавства, дають підстави для висновку, що позивач виконав всі взяті на себе зобов`язання за договором №№К299/200217-3 про туристичне обслуговування від 17.02.2020 року. Відповідач, який є туроператором - виконавцем, взяті на себе обов`язки за спірним договором не виконав, строк виконання обов`язку щодо надання туристичних послуг, визначений договором, сплинув.

Причини невиконання умов договору - не надання оплачених позивачем туристичних послуг, за поясненнями сторони відповідача, є введення карантину на території України, що відноситься до форс-мажорних обставин і що в свою чергу звільняє їх від відповідальності.

З такими аргументами суд першої інстанції не погодився, оскільки саме по собі віднесення законодавством карантину до форс-мажорних обставин, без отримання відповідного сертифікату від Торгово-промислової палати, не може бути враховане судом як підстава для звільнення відповідача від майнової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем згідно договору. Доказів про звернення відповідача до Торгово-промислової палати та отримання у останніх відповідного сертифікату до справи не було надано, як і не було повідомлено про наявність такого сертифікату.

Пропозиції відповідача про перенесення туру на інший період часу позивачем не прийняті і такі умови не є обов`язком позивача згідно з договором та вимогами діючого законодавства, а лише пропозицією, яка може бути прийнята або не прийнята споживачем лише за бажанням останнього. Ніхто не може нав`язати споживачу вид послуги, періоди виконання послуги та інші умови.

Дане свідчить про те, що відповідач, не маючи визначеного законодавством документу, що підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не виконав умови договору на туристичне обслуговування, і це дає підстави для розірвання вказаного договору, а також для вирішення питання щодо повернення сплачених позивачем коштів - 30 200 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» - три відсотки за кожен день прострочення, суд першої інстанції дійшов висновку, що в цій частині вимог слід відмовити. При цьому суд враховує те, що обставина, в результаті якої не відбувся оплачений позивачем тур, введення карантину на території України, є такою, яка не залежить ні від позивача, ні від відповідача.

З висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для розірвання укладеного між сторонами договору, оскільки туристичні послуги не було надано через введення в Україні та багатьох країнах світу карантинних обмежень - колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Відповідно до договору на туристичне обслуговування від 17 лютого 2020 року, позивач замовив у відповідача та оплатив туристичну подорож з назвою туру - «Сердце Півночі - фіорди», 5 столиць, Ледник Нигардсбрин , Язик Тролля і Берген », дата поїздки з 29 липня 2020 року по 07серпня 2020 року, виліт (виїзд) зі Львову 29.07.2020 року, виліт (виїзд) з Вроцлаву 07.08.2020 року, кількість туристів два: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 березня 2020 року № 287-р «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», тимчасово закрито з 00 год. 00 хв. 17 березня 2020 р. протягом наступних двох тижнів пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародного пасажирського залізничного, повітряного, автомобільного (для автобусів) сполучення, крім здійснення перевезень осіб з метою забезпечення захисту національних інтересів або у зв`язку з виконанням міжнародних зобов`язань, а також представників дипломатичних установ та гуманітарних місій.

Надалі зазначені обмеження були продовжені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 № 239 до 24 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», заходи, запроваджені актами законодавства в процесі реалізації карантину на період, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, продовжують діяти на період, встановлений цією постановою. На період дії карантину забороняється, зокрема, здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні.

У регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється з 22 травня: - регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб; з 15 - червня прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення авіаційним транспортом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено «червоний» рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для «зеленого», «жовтого» та «помаранчевого» рівня епідемічної небезпеки, забороняються, зокрема, регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним, залізничним транспортом, міським електротранспортом, метрополітеном у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні.

Пунктом 20 цієї постанови встановлено, що самоізоляції підлягають, зокрема, особи, що перетинають державний кордон та прибули з держави або є громадянами (підданими) держав із значним поширенням COVID-19 . Перелік держав із значним поширенням COVID-19 формується Міністерством охорони здоров`я та переглядається кожні сім днів.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст.ст. 901, 902 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно з ч.1 ст.907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ч.7,8 ст.20 Закону України «Про туризм», кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема у разі: 1) погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків; 2) непередбаченого підвищення тарифів на транспортні послуги; 3) запровадження нових або підвищення діючих ставок податків і зборів, інших обов`язкових платежів; 4) істотної зміни курсу гривні до іноземної валюти, в якій виражена ціна туристичного продукту; 5) домовленості сторін.

Туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.

Як вбачається з матеріалів справи, і позивач підтверджує ту обставину, що 28 липня 2020 року ним було отримано копію листа ТОВ «Аккорд-Тур» від 23.07.2020 року, адресованого ТОВ «Мережа туристичних агентств «Поїхали з нами» у відповідь на звернення ОСОБА_1 з приводу надання інформації про те, чи відбудеться заброньований тур. У вказаному листі відповідач повідомив, що з 12.03.2020 року по 31.08.2020 року на території України запроваджений карантин, факт введення карантину віднесено до форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим, на підставі п.6.1 договору на туристичне обслуговування сторони звільняються від відповідальності, і у такому разі сторони відкладають виконання умов договору до моменту усунення форс-мажорних обставин. Також відповідачем повідомлено, що по всіх турах, що припадають на час обмежень, пропонується перенести дати туру (визначитися з датою туру можна до 31.12.2021 року, згідно сайту), зафіксувати оплату по комерційному курсу туроператора на день оплати (використати кошти можна до 31.12.2021 року) ( а.с. 79, т. 1).

З викладеного вбачається, що відповідачем не було повідомлено позивача у визначений законом строк про неможливість проведення туристичної подорожі та перенесення її фактично на невизначений термін.

За вищевикладених обставин, суд першої інстанції правильно виходив з того, що пропозиції відповідача про перенесення туру на інший період часу позивачем не прийняті і такі умови не є обов`язком позивача згідно договору та вимог діючого законодавства, а лише пропозицією, яка може бути прийнята або не прийнята споживачем лише за бажанням останнього.

Таким чином, встановивши, що у зв`язку з введенням карантинних обмежень в Україні, запровадженням посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та у країнах Європи, відповідачем не було надано позивачу туристичних послуг згідно з укладеним договором у період з 29 липня 2020 року по 07 серпня 2020 року, а запропоновано перенести дату туру на період до 31 грудня 2021 року, проте позивач відмовився від вказаної пропозиції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання договору про туристичне обслуговування, оскільки обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність правових підстав стягувати з туроператора ТОВ «Аккорд-Тур» грошові кошти, які фактично були витрачені на організацію туристичної подорожі для позивача, тобто перераховані іноземному партнеру. Установивши фактичні обставини у даній справі та на підставі вищевказаних норм закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач ТОВ «Аккорд Тур», як туроператор, несе відповідальність за невиконання умов укладеного між сторонами договору про надання туристичних послуг у спірних правовідносинах, тому зобов`язаний повернути позивачу одержані у нього грошові кошти у зв`язку із невиконанням договору (ненаданням послуг). При цьому, правовідносини, які виникли між відповідачем та іншими особами не можуть впливати на права позивача, який належно виконав умови укладеного ними договору.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення у повному обсязі суми, що була визначена договором та сплачена позивачем турсубагенту ФОП ОСОБА_2 в розмірі 30 200 грн., суд першої інстанції не враховував той факт, що відповідач оформив на туристичний продукт меншу суму, ніж сплатив позивач (сплачено 30 200 грн., оформлено відповідачем - 26 720,08 грн.), оскільки до сум, які утримуються, чи не перераховуються туроператору турагентом чи турсубагентом, позивач, як турист, ніякого відношення не має. В договорі, який укладався ним, ніяких умов щодо відрахувань немає, є чітко визначена сума, яку позивач має сплатити туроператору через уповноважену особу, що останнім і було зроблено. Тому суд виходив з того, що сумою, яка підлягає поверненню позивачу, є саме 30 200 грн.

З таким висновком колегія суддів погоджується не у повному обсязі та вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача у тій частині, що відповідач отримав від туристичного агента ТОВ «МТФ «Поїхали з нами» грошові кошти в іншому розмірі, - у сумі 26 720,08 грн., згідно з платіжним дорученням № 4504 від 18.02.2020р., та що у матеріалах справи немає доказів, які підтверджують, що грошові кошти у розмірі 30 200 грн., сплачені позивачем на користь ФОП ОСОБА_2 , були надалі перераховані турагенту ТОВ «Агенція туризму «Поїхали з нами» (ТОВ «МТФ «Поїхали з нами») та/або туроператору ТОВ «Аккорд-Тур».

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з розрахунковою квитанцією ОСОБА_1 вніс, а ФОП ОСОБА_2 отримав 30 200 грн. за туристичні послуги відповідно до договору на туристичне обслуговування №К299/200217-3 від 17.02.2020 року.

Разом з тим, згідно з платіжним дорученням від 18 лютого 2020 року № 4504 ТОВ МТФ «Поїхали з нами» перерахувало на користь ТОВ «Аккорд Тур» оплату за турпакет (513816) від 17.02.2020 року суму в розмірі 26 720 грн. 08 коп.

Згідно з ч.3 ст.651 ЦК України, у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

За викладених обставин, виходячи із підстав розірвання договору, колегія суддів вважає необґрунтованим стягнення з відповідача тієї суми коштів, яка ним фактично отримана не була, а тому дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та зменшення суми коштів, що підлягають стягненню з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь ОСОБА_1 за договором на туристичне обслуговування від 17.02.2020 року за №К299/200217-3, з 30 200 грн. до 26 720 грн. 08 коп.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині розміру стягнення з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь ОСОБА_1 , зменшивши суму стягнення з 30 200 грн. до 26 720 грн. 08 коп.

В іншій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з ТОВ «Аккорд-Тур» на користь третьої особи ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява в інтересах позивача ОСОБА_1 була складена та підписана адвокатом Гарницьким П.П., з яким у позивача було укладено договір про надання правової допомоги від 20 липня 2020 року.

Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача було залучено ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 12 ст. 141 ЦПК України, судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом Гарницьким П.П. в інтересах третьої особи ОСОБА_3 було надіслано до суду лише заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок відповідача ( а.с. 121-124, т. 1).

До заяви було додано договір про надання правової допомоги від 29.03.2021 року, укладений між ОСОБА_3 та адвокатом Гарницьким П.П., квитанція до прибуткового касового ордеру від 29.03.2021 року на суму 5000 грн.; попередній розрахунок витраченого адвокатом часу та суми сплачених третьою особою коштів від 29.03.2021 року, відповідно до якого адвокатом було витрачено час на: попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів ( доказів) та їх отримання для справи; підготовка процесуальних документів по справі ( відзиву на позовну заяву, заяв, клопотання, письмові пояснення тощо), участь в судових засіданнях; вартість за надані послуги визначена у твердій ( фіксованій) сумі 5000 грн. ( а.с. 125-128, т.1)

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник відповідача заявляв клопотання про необґрунтованість витрат на правову допомогу, неспівмірність їх з позовними вимогами та складністю справи, та просив відмовити у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних письмових пояснень, заяв по суті справи, клопотань по суті справи до матеріалів справи адвокатом Гарницьким П.П. в інтересах третьої особи ОСОБА_3 подано не було.

Враховуючи, що ОСОБА_3 залучена судом третьою особою на стороні позивача, і судом першої інстанції присуджено позивачу до відшкодування відповідачем судові витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн., тоді як самостійні види адвокатських послуг третій особі фактично не надавались, а представлення її інтересів у судовому засіданні охоплювалось діями адвоката з надання правової допомоги позивачу ОСОБА_1 , тому підстав для стягнення витрат на правову допомогу на користь третьої особи з відповідача - не вбачається, оскільки нею не доведено, що такі витрати були необхідними та неминучими.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу за заявою представника позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 - адвоката Гарницького П.П. в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

До суду апеляційної інстанції зі сторони позивача та третьої особи ОСОБА_3 відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У заяві про відшкодування витрат на правничу допомогу адвокат Гарницький П.П. просить стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката за розгляд справи в апеляційній інстанції 10 000 грн., та на користь третьої особи ОСОБА_3 - 10 000 грн.

До вказаної заяви додані: додаткова угода № 1 від 26 червня 2022 року до договору про надання правової допомоги ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції, відповідно до якої «правова допомога клієнту у відповідності до цієї угоди становить 10 000 грн.»; додаткова угода № 2 від 26 червня 2022 року до договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, відповідно до якої «правова допомога клієнту у відповідності до цієї угоди становить 10 000 грн.»; квитанції до прибуткового касового ордеру від 29.06.2022 року про сплату ОСОБА_3 на користь адвоката Гарницького П.П. 10 000 грн. та про сплату ОСОБА_1 на користь адвоката Гарницького П.П. 10 000 грн.

Заперечуючи проти стягнення судових витрат на правову допомогу, представник ТОВ «Аккорд Тур» зазначав, що відповідач у повному обсязі заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки у вказаній справі адвокат Гарницький П.П. як представник позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 не готував та не надавав суду жодних належних доказів, не подавав письмових клопотань, у тому числі, які б підтверджували позицію позивача та третьої особи; не подавав письмових пояснень, які б належним чином обґрунтовували позицію позивача та третьої особи, з посиланням на норми чинного законодавства.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Колегія суддів, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, відсутність відзиву сторони позивача чи будь-яких обґрунтованих письмових пояснень на апеляційну скаргу, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості вважає, що заявлена представником позивача сума в розмірі 10 000 грн. є надмірною та неспівмірною зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт ( участь в режимі відеоконференції в одному судовому засіданні суду апеляційної інстанції, тривалістю 30 хвилин ), дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача , з урахуванням його заперечень, підлягає зменшенню та відшкодуванню у розмірі 2000 грн.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу на користь третьої особи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів також виходить з вищевикладених критеріїв, та враховує, що судом апеляційної інстанції присуджено позивачу до відшкодування відповідачем судові витрати на правову допомогу, тоді як самостійні види адвокатських послуг третій особі не надавались, а представлення її інтересів у судовому засіданні охоплювалось діями адвоката з надання правової допомоги позивачу, тому підстав для стягнення витрат на правову допомогу на користь третьої особи з відповідача - не вбачається, оскільки нею не доведено, що такі витрати були необхідними та неминучими.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року - змінити в частині розміру стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур» на користь ОСОБА_1 коштів за договором на туристичне обслуговування від 17.02.2020 року за №К299/200217-3, зменшивши суму стягнення з 30 200 грн. до 26 720 ( двадцяти шести тисяч сімсот двадцяти) грн. 08 коп.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року - скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд -Тур» на користь третьої особи ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року - залишити без змін.

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_7 про відшкодування витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції - 2000 грн.

В іншій частині клопотання - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 січня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.