Справа №522/3249/22
Провадження № 2/522/3201/22
11 липня 2022 року м.Одеса
Приморський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Кулябко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на боці позивача - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання дитини,
Позивач 11.02.2022 року звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про відібрання дитини.
До суду 11.03.2022 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача.
Ухвалою суду від 16.03.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 11.04.2022 року.
У підготовче засідання призначене на 11.04.2022 року сторони не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно.
На адресу суду надійшла заява від представника позивача адв. ОСОБА_6 про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує. Розгляд справи відкладено на 16.05.2022 року.
У підготовчому засіданні призначене на 16.05.2022 року був присутній представник позивача адв. ОСОБА_6 , який заявив клопотання про долучення доказів по справі: докази направлення матеріалів відповідачу та копії документів на 30 аркушах, а також клопотання про витребування із КНП «Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я" Одеської обласної ради інформацію щодо підстав поміщення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до КНП «Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я" Одеської обласної ради, а саме тривалість її перебування на лікуванні, діагноз та виписку із історії перебування за період лікування.
Відповідач та третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно.
Розгляд справи відкладено на 13.06.2022 року.
Ухвалою суду від 16.05.2022 року витребувано з КНП «Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я" Одеської обласної ради інформацію щодо підстав поміщення з 11.03.2020 року по теперішній час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до КНП «Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я" Одеської обласної ради, а саме тривалість ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебування на лікуванні, діагноз та виписку із історії перебування за період лікування у КНП «Одеському обласному медичному центрі психічного здоров`я" Одеської обласної ради.
У підготовче засідання призначене на 13.06.2022 року ОСОБА_1 не з`явився, представник позивача адвокат Завальнюк Д.Ю. надав суду заяву, в якій просив закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивача. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не було надано.
Ухвалою суду від 14.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 04.07.2022 року.
04.07.2022 року представник позивача подав через канцелярію суду клопотання про долучення доказів.
У судове засідання, призначене на 04.07.2022 року, з`явився позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Завальнюк Д.Ю. та представник органу опіки та піклування ПРА ОМР Островська Л.Л.
У судовому засідання представник позивача в порядку ст.53 ЦПК України заявив клопотання про залучення в якості третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради, яке протокольною ухвалою було задоволено, розгляд справи відкладено на 11.07.2022 року.
11.07.2022 року представником ОСОБА_1 адвокатом Завальнюком Д.Ю. через канцелярію суду було надано письмові пояснення щодо обставин справи.
У судове засідання призначене на 11.07.2022 року з`явився позивач ОСОБА_1 , позов підтримав та пояснив, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: доньку, ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є інвалідом дитинства та сина, ІНФОРМАЦІЯ_5 . В 2016 році він купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на той час відповідачка ще не зловживала спиртними напоями, але сусідка починала її спаювати, він якийсь час боровся з ними, але все було марно, та в 2019 році, коли відповідачка перестала його впускати до квартири і до дітей, був змушений звернутися у Службу у справах дітей. Спочатку вона обіцяла, що більше не буде пиячити, але це тривало недовго. Навіть родичі перестали з нею спілкуватися через зловживання нею алкогольних напоїв. Донька на протязі 4 років не відвідувала школу, а в школі ніколи не бачили матір, тому він змушений був забрати документи зі школи. На підставі рішення суду від 17.11.2021 року, син проживає разом з ним, також він має намір забрати і свою доньку, яку відповідачка не випускає навіть з квартири, живе в антисанітарних умовах, дитина не розвивається, не ходить до школи, до лікарів її мати не водить. Також пояснив, що його доньці 14 років, але ні вона, ні матір не виходять на вулицю, крім того відповідачка продала своє майно, що колись мала та все пропиває. Свою доньку він не бачив вже 2,5 роки, оскільки відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, коли він приходив, щоб побачити доньку, викликала поліцію. Вона неадекватна та він її боїться. Зазначив, що з 2019 року звертався до Служби у справах дітей, у березні 2020 року зламали двері, відповідачка була в стані алкогольного сп`яніння, та її було направленого до психіатричної лікарні.
У судове засідання з`явився представник позивача адвокат Завальнюк Д.Ю., позов підтримав, просив задовольнити, та пояснив, що є рішення суду про визначення місця проживання дітей з батьком; сина позивач забрав випадково на початку 2021 року. З 2020 року відповідачка перешкоджає позивачу зайти в квартиру, яка йому належить, є рішення суду про його вселення, є відкрите виконавче провадження про примусове виконання рішення, але воно досі не виконано. Позивач має намір забрати доньку для її нормального життєвого розвитку у суспільстві та належного лікування. З 2019 року по березень 2020 року дитина не відвідувала школу і це було встановлено в рішенні суду, після цього дитину ніхто не бачив, відповідачка нікому не відкриває двері. Є довідка з лікарні, що мати 3 роки не приводить дитину до лікаря на огляд. Зазначив, що необхідно відібрати дитину, оскільки взагалі не має інформації про дитину і це становить загрозу для неї.
У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Островська Л.Л. позовні вимоги підтримала, оскільки передбачають загрозу дитині через невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, та вона з ними не справляється. Також підтвердила що відповідачка нікому не відкриває двері, тому неможливо належним чином перевірити умови життя дитини та її стану.
У судове засідання з`явилася представник Служби у справах дітей Данчук Ю.Ю., позовні вимоги підтримала та зазначила, що вони здійснювали виходи за адресою місця проживання відповідачки, але двері ніхто не відчинив, про що 22.06.2022 року було складено Акт, є звернення від сусідки від 23.06.2022 року, про те, що дитина хвора. Також 23.06.2022 рота та 24.06.2022 року так двері не відчинили, про що також було складено Акти. 011.07.2022 року звернення було направлено до поліції. Також зазначила, що дитина 08.02.2021 року вибула з навчального закладу та не була влаштована до цього часу. Зазначила, що після ухвалення рішення суду 14.04.2022 року, позивач звернувся до служби з заявою вийти за адресою відповідачки, оскільки остання чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, дитина не є здоровою, є інвалідом з дитинства, з аналогічними заявами він звертався в 2020 році та в 2021 році. 17.06.2021 року було здійснено вихід за адресою та складено відповідний Акт, в квартирі була мати та донька, квартира облаштована, після звернення до школи, виявилося, що дитина вибула за заявою батька. Звичайно, дитині загрожує від небезпеки матері, потрібно з`ясувати рівень небезпеки, оскільки остання зловживає спиртними напоями. Рівень безпеки встановити не можуть, оскільки відповідачка не відчиняє двері, вони не бачать дитину і в якому вона стані.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв, клопотань щодо розгляду справи за її відсутністю суду не було надано.
Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч.2 ст.191 ЦПК України.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 на території Сирійської Арабської Республіки 01.11.2001 року було укладено шлюбний договір, і 22.06.2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі ЗАГСу м.Хама, область Хама, провінція Дамаск, Сирійська Арабська Республіка, про що видано свідоцтво про шлюб № НОМЕР_1 (а.с.14).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася перша дитина донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22.04.2009 року (а.с.11).
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17.11.2021 року, яке набрало законної сили 18.12.2021 року у справі №522/11921/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 визначено місце проживання дітей із батьком (а.с.23 - 29).

Судом встановлено, що син проживає разом з позивачем.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17.11.2021 року добровільно не виконується, мати продовжує утримувати старшу дитину ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19-22).

ОСОБА_1 звертався до ВП №5 ОРПУ №1 із заявою щодо невиконання судових рішень (а.с.16).

Відповіддю ВП №5 ОРПУ №1 зазначено, що вказане питання підлягає вирішенню в судовому порядку (а.с.18).

З довідки від 29.01.2021р. №204 вбачається, що ОСОБА_2 у період з 11.03.2020 року по 22.05.2020 року перебувала в лікарні на лікуванні з діагнозом «гострий транзиторний розлад» (а.с.51).

Відповідно до характеристики з Одеської загальноосвітньої привітної 1-111 ступеню художньо-естетичного профілю школи «Костанді» від 30.12.2021р. ОСОБА_1 приводив та забирав дитину зі школи, мати успіхами дитини та участі у вихованні не брала. У період з 01.10.2019 року по 12.03.2020 року дитина пропустила 53 дні, з 01.09.2020 року по 12.01.2021 року дитина пропустила 14 днів. 08.02.2021 року дитина відрахована зі шкоди. За час навчання дитини її мати ОСОБА_8 не виявляла жодної зацікавленості щодо успіхів Саміри у навчанні та не виходила на зв`язок із класним керівником, окрім одиничного випадку ( у 7 класі) (а.с.54 - 56).

Альмадані ОСОБА_9 є дитиною з інвалідністю з дитинства з 2012р., що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.57).

Відповідно до відповіді з КНП «Дитяча міська поліклініка №4» Одеської міської ради №01-31/285 від 17.06.2022 року ОСОБА_2 з 01.01.2019 року не зверталася з приводу стану здоров`я дитини, неодноразово запрошувалася на огляд та консультацію лікаря педіатра, вузьких спеціалістів та лабораторні дослідження (18.11.2019, 16.12.2019, 20.01.2020, 17.01.2020, 26.01.2021, 07.12.2021.

20.01.2022 року комісією дитину було оглянуто на дому, проведена бесіда про необхідність огляду фахівцями та обстеження дитини, станом на 16.06.2022 року мати досі не з`явилася до поліклініки, на дзвінки не відповідає (а.с.99).

Надаючи оцінку доводам у цій частині, враховуючи пояснення представника служби, суд приходить про існування можливої небезпеки для дитини.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 05.03.2020 року у справі №522/2714/20 ОСОБА_2 притягнута до відповідальності за ст.184 КУпАП (а.с.77-78).

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 04.05.2020 року у справі №522/4327/20 ОСОБА_2 притягнута до відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП (а.с. 79-80).

В квітні 2022р. позивач також звернувся зі скаргою до Уповноваженоого Верховної Ради України з прав людини щодо протиправної поведінки матері..

Надаючи оцінку доводам позивача щодо наявності перешкод у потраплянні в місце проживання дитини суд виходить із того, що в матеріалах справи наявні докази звернень позивача до правоохоронних органівна протязі 2020-2022р.р. (а.с.58-59, 60-61, 68-69, 70-73). Крім того, на примусовому виконанні Першого ВДВС у м.Одеса ПМУЮ перебуває виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №522/12599/21, станом на 11.07.2022 року ОСОБА_1 до квартири не потрапив. Про неможливість потрапити до квартири позивач повідомляв і Службу у справах дітей Одеської міської ради, і також підтверджується поясненнями Служби у справах дітей ОМР.

Надаючи оцінку усім доказам в сукупності, суд виходить, насамперед, з інтересів дитини.

Оскільки СК України не визначає зміст категорії «інтереси дитини», то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує Європейський суд з прав людини.

Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо не придатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ у справі «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09).

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.

Воз`єднання дитини з біологічним батьком є важливим позитивним обов`язком держави, і право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя. Право батька на проживання з його малолітньою дитиною має бути захищене, й у правовідносинах, що складаються між батьком і дитиною.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та перераховує, що може бути способами захисту цивільних прав та інтересів.

Щодо відібрання дитини без позбавлення батьківських прав

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Частиною першою статті 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Частиною першою статті 170 СК України встановлено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до ч. 3 ст.170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України").

У постанові ВС від 03 травня 2018 року у справі №350/1258/17 зазначено наступне: вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що небажання відповідача добровільно виконати судові рішення щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, відсутність законодавчого врегулювання примусового виконання рішення суду в цій частині, є підставою для захисту прав позивача в порядку, визначеному статтею 162 СК України і такий спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статей 15, 16 ЦК України. Вказаний висновок підтриманий і у поставі ВС від 26.02.2020 року у справі №650/1631/19.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відібрання доньки від ОСОБА_2 , та вважає, що повернення дитини батькові насамперед відповідатиме інтересам дитини, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 15, 16 ЦК України, ст.ст.6, 163, 170, 171 СК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 43-44, 49, 64, 76 - 81, 82, 83, 89, 90, 95, 133, 141,ч.3 ст.223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на боці позивача - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання дитини - задовольнити.

Відібрати у ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ), малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення її батьківських прав.

Передати малолітню дитину: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 її батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( РНОКПП НОМЕР_4 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду виготовлено 14.07.2022 року.

Суддя: Домусчі Л.В.