Справа № 597/881/22
Провадження № 2/597/218/2022
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2022 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: судді Шевчук В.М.

за участі секретаря судового засідання Николайчук З.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Заліщицької міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

09.09.2022 року до Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Заліщицької міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 12.09.2022 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та визначено проводити розгляд справи у порядку загального провадження.

Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20.12.2022 року зазначену позовну заяву залишено без руху із встановленням представнику позивачів 5-денного строку з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині, а саме: в порушення вимог п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неправильно вказано місцезнаходження відповідача у справі Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області. Також у порушення ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.95 ЦПК України долучені до позовної заяви копії письмових доказів, а саме: копії типового договору на ремонт та будівництво житлових будинків, господарських, побутових будівель та споруд за замовленням населення, а також заява про виготовлення технічної документації з видачі державного акту на право приватної власності на землю (постійного користуванння землею) від 14.12.1997 року не засвідчені належним чином. Окрім наведеного, в порушення норм ст.ст.76, 91, 175 ЦПК України представником позивачів не зазначено явку яких саме свідків у судове засідання він зобов`язується забезпечити, а також не надано інших, передбачених ст.91 ЦПК України даних, необхідних для вирішення питання про виклик вищевказаних свідків.

Матеріали справи містять розписку представника позивачів ОСОБА_1 про отримання копії вищевказаної ухвали 21.12.2022 року. Однак станом на 29.12.2022 року недоліки, зазначені у мотивувальній частині ухвали, представником позивачів належним чином не усунуто, чим не виконано ухвалу Заліщицького районного суду від 20.12.2022 року.

У п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12.06.2009 року №2 якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК (у редакції Закону № 1618-15) або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

При цьому суд не повинен тлумачити положення ст.185 ЦПК України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя, адже наведене неодноразово було предметом розгляду у Європейському суді з прав людини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Так, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» («Беллет проти Франції», серії A №333B, пункт 36) Європейський суд з прав людини зазначив, що ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - «Конвенція») містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 25 січня 2000 року у справі «Miragall Escolano and Othersv. Spain» («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», заяви №38366/97, №38688/97, №40777/98, №40843/98, №41015/98, №41400/98, №41446/98, №41484/98, №41487/98, №41509/98) і у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Pйrez de Rada Cavaniles v. Spain» («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», заява №3256-57) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

При цьому слід взяти до уваги також висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.05.1985 року в справі Ашингдейн проти Сполученого Королівства та від 13.02.2001 року в справі Кромбах проти Франції, в яких ЄСПЛ наголосив, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду.

У рішеннях від 20.05.2010 року в справі «Пелевін проти України» та від 30.05.2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

В рішенні «Prince Hans-Adam II of Liechtenstein проти Німеччини» (рішення від 12 липня 2001 року п.44) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

За таких обставин, суд вважає, що представником позивачів не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду від 20.12.2022 року, а тому позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Заліщицької міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.200, 257, 260, 261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Заліщицької міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали суду.

Суддя Валентина ШЕВЧУК