печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В. ,

при секретарі судового засідання - Луста В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Відділу поліції №1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди В обґрунтування позовних вимог посилається , що СВ відділенням поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001086 від 03.05.2019 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . За результатами розслідування кримінального провадження 22.06.2019 слідчий ВП № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області Криштифор А.В. винесла постанову про закриття даного кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 15.07.2020 за скаргою ОСОБА_1 , зазначена постанова слідчого була скасована, оскільки слідчі дії необхідні для встановлення об`єктивної істини в справі та всебічної та повної перевірки доводів заявника проведені не були, матеріали кримінального провадження направлені для подальшого проведення досудового розслідування. В подальшому, за результатами розслідування кримінального провадження, 27.01.2021 дізнавач ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області Дорошко О.О. винесла постанову про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, яка була скасована судом. Внаслідок протиправних дій Відділу поліції № 1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області порушеннях чинного законодавства та безпосередньо її прав, встановлених судовими рішеннями, Позивачу була спричинена моральна шкода, яка складає 35 000000 (тридцять п`ять мільйонів) гривень, що виражено пережитих психо-емоційного перенавантаженнях, стресах, депресіях що є додатковими життєвими труднощами окрім, того що є інвалідом 2-ї групи з дитинства та самостійно відстоювала свої порушені права в судових засіданнях та самостійно було подано відповідну скаргу на незаконні дії поліції до Європейського суду з прав людини Заява № 34046/20. Наявність моральної шкоди законно обґрунтовує душевними стражданнями у зв`язку з направленням ряду звернень до різних інстанцій та органів з метою відновлення порушених прав та інтересів; - душевними стражданнями у зв`язку з підготовкою самостійно матеріалів до суду та відстоюванням своїх порушених прав та інтересів у суді; - незаконними винесеннями постанов про закриття вказаного кримінального провадження слідчим Відділення поліції № 1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області; - душевними стражданнями внаслідок відсутності належного процесуального керівництва зі сторони Відділу поліції № 1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області; - розчаруванням відсутності правового захисту зі сторони Держави Україна в особі: Відділу поліції № 1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області; - наявністю бездіяльності підтвердженої зі сторони Держави Україна в особі: Відділу поліції № 1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області - ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13.05.2021 справа № 552/2541/19 та ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15.07.2020 справа № 552/2541/19, щодо не проведення всіх необхідних слідчих дій спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, адже слідчі дії необхідні для встановлення об`єктивної істини в справі та всебічної і повної перевірки доводів заявника проведені не були, так в матеріалах провадження відсутні результати відпрацювання прилеглої до місця вчинення правопорушення території, не встановлені та не допитані ймовірні свідки події, не здійснено належні процесуальні дії для встановлення особи, що вчинила протиправні дії, зокрема, не отримана інформація LAC та CID по відповідній території, та інформація по власнику номеру телефону з якого лунали погрози фізичної розправи. - наявністю бездіяльності зі сторони Держави Україна в особі: Відділу поліції № 1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, підтверджено ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08.09.2021 по справі № 552/2541/19 (Провадження № 1-кс/552/1377/21), якою визнана протиправна бездіяльність посадових осіб ВП №1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області, щодо тривалого досудового розслідування кримінального провадження № 0001086 від 03.05.2019 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій для закінчення досудового розслідування протягом розумного строку та порушення розумних строків досудового розслідування. Просила розглядати позов в відсутність.

Представник відповідача Відділу поліції №1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області не надав відзив.

Представник відповідача ДКС не надав відзив.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва 16.06.2021р. відкрито провадження в порядку загального.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва 31.01.2022р. призначено судовий розгляд.

Суд , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

СВ відділенням поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001086 від 03.05.2019 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . За результатами розслідування кримінального провадження 22.06.2019 слідчий ВП № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області Криштифор А.В. винесла постанову про закриття даного кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 15.07.2020 за скаргою ОСОБА_1 , зазначена постанова слідчого була скасована, оскільки слідчі дії необхідні для встановлення об`єктивної істини в справі та всебічної та повної перевірки доводів заявника проведені не були, матеріали кримінального провадження направлені для подальшого проведення досудового розслідування. В подальшому, за результатами розслідування кримінального провадження, 27.01.2021 дізнавач ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області Дорошко О.О. винесла постанову про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, яка була скасована судом.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з держави матеріальної шкоди, заподіяної бездіяльністю органів досудового розслідування, які протягом тривалого часу не завершили розслідування у кримінальному провадженні щодо факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 ./.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).

За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями статті 1176 ЦК України, якою врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)».

Застосовуючи стаття 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про вілшкодування моральної (немайнової) шкоди»). В пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст..81 ЦПК України).

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін, та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 вересня 2019 року (справа № 916/1423/17Провадження № 12-208гс18) п.70 звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обгрунтує її розмір.

Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу України юридична особа це організація, створена і зареєстрована та внесена до "Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", яка наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю та може бути позивачем та відповідачем у суді. Відділ поліції №1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, який зазначений позивачкою відпвідачем не є юридичною особою.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача

Зважаючи на викладене та в зв`язку з тим, що позов подано до неналежного відповідача, відсутні клопотання позивача щодо залучення у справі належного відповідача чи заміни неналежного відповідача на належного, того, що суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови в задоволенні позову.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

Відповідно до ст..141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 58, 60, 88, 141 , суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Держави України в особі Відділу поліції №1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1

відповідач 1: Відділ поліції №1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області: 36007, м. Полтава, вул.. М.Бірюзова, 30

відповідач 2: Державна казначейська служба України: 01601,м. Київ, вул.. Бастіонна, 6

Дата складання повного тексту рішення 16.12.22р.

Суддя Остапчук Т.В.