КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/1724/21 Головуючий у І інстанції Пономаренко Н.В.
Провадження №22-ц/824/5358/2022 Головуючий у II інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є інвалідом війни ІІ групи з числа учасників бойових дій на території Афганістану, а також внутрішньо-переміщеною особою, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 29 листопада 2017 року (безтермінове).

Відповідно до довідки №1126 від 05 грудня 2018 року він перебуває на квартирному обліку з 27 листопада 2018 року в складі сім`ї з однієї особи, порядок забезпечення житлом - позачерговий, облікова справа №37772.

01 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою в якій просив надати житлове приміщення на яке він має право як особа, яка є інвалідом війни ІІ групи з числа учасників бойових дій на території Афганістану, оскільки з дати постановки його на квартирний облік з 27 листопада 2018 року вже пройшло два роки і він має право на позачергове отримання житла у строки, встановлені чинним законодавством.

Однак, на вказане звернення Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація відповідним листом від 15 грудня 2020 року повідомила, що позивач перебуває на квартирному обліку в загальній черзі за №7483, в пільговій черзі поза черговиків за №485, а по категорії осіб з інвалідністю внаслідок війни, інтернаціоналістів за №7, у зв`язку із чим його житлове питання буде розглянуте в порядку черговості у відповідності до ст. 43 ЖК УРСР.

ОСОБА_1 вважав таку відмову незаконною та безпідставною, а його житлові права порушеними.

На підставі викладеного в позові, просив суд першої інстанції визнати протиправною бездіяльність Шевченківської РДА у м. Києві та зобов`язати її забезпечити ОСОБА_1 житловим приміщенням.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин справи про які вже було зазначено під час звернення до суду з позовом.

Крім того, звертає увагу на те, що у аналогічній справі № 203/1784/16-ц постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року залишені без змін рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року, яким позов учасника бойових дій був задоволений, однак суд першої інстанції не обґрунтував, чому він не взяв до уваги вказану постанову Верховного Суду.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу від Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрація та від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в яких зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому не може бути скасовано з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.

Так, Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація в поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення прав та інтересів ОСОБА_1 не було надано до суду першої інстанції.

Крім того, зазначає, що Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація немає ані відповідних повноважень, ані відповідно житла для надання його апелянту.

Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що особи, включені до списку черговиків, користуються однаковими правами, надання будь-яких переваг в залежності від підстав включення до нього та інших обставин законодавством не визначено, а тому забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченим законодавством. При цьому посилається на судову практику Верховного Суду в аналогічних справах, а саме у постановах від 04 грудня 2020 року № 200/5893/18-ц, від 03 квітня 2020 року № 344/8248/17-ц, від 30 січня 2020 року № 335/3599/18, від 24 лютого 2020 року № 725/3605/19.

На підставі викладеного у відзивах на апеляційну скаргу, відповідачі просять суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко Д.О. просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Представник Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації посилалась на те, що до повноважень районної державної адміністрації не входить надання квартир особам, які перебувають на черзі. Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрації лише веде облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Представник Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) посилався на те, що Департамент не має квартир в фонді соціального призначення, які могли бути передані Шевченківський районній в м. Києві державній адміністрації.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 29 листопада 2017 року ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с.10).

ОСОБА_1 має право на позачергове отримання житла у відповідності до вимог пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» так як із сім`єю у складі 1 особи перебуває на квартирному обліку в Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації по обліковій справі № 37772 з 27 листопада 2018 року в позачергових списках за категорією «особа з інвалідністю внаслідок війни, інтернаціоналісти» (а.с.5).

Із наявної в матеріалах справи відповіді від 23 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в наступних чергах, а саме станом на 23 березня 2021 року загальна черга - №7447; позачергова - № 473; за категорією обліку «особа з інвалідністю внаслідок війни, інтернаціоналістів» - № 7 (а.с. 37, 38) .

Відповідно до наданої позивачем копії довідки №6 від 24 лютого 2014 року Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Донецьку Ради вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з 26 лютого 1992 року на першочерговій квартирній черзі як інвалід війни ІІІ групи складом сім`ї з трьох осіб (він, дружина та син) та станом на 24 лютого 2014 року номер його черги серед громадян, який має право на позачергове отримання житлових приміщень - 255, інвалідів війни - 31, першочергової черги - 607, серед учасників бойових дій в Афганістані і військових конфліктів в іноземних країнах - 7 (а.с.43).

Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 листопада 2018 року №718, позивача, на підставі постанови Апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року по цивільній справі №761/23334/17 було взято на квартирний облік та включено до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, на пільгових підставах по категорії осіб з інвалідністю внаслідок війни, інтернаціоналістів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 дійсно перебуває у списку осіб, що перебувають на позачерговій черзі по отриманню житла, має право на отримання житла, однак лише після отримання квартир іншими особами, які перебувають у цій черзі перед ним, оскільки стали на квартирний облік раніше позивача. При цьому суд першої інстанції послався на правові позиції Верховнго Суду висловлені в подібних правовідносинах у постановах від 16 листопада 2020 року у справі № 344/16215/17, від 11 листопада 2019 року у справі № 712/4259/17.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступних обставин справи.

Згідно з ч.1 ст. 5 Житлового кодексу УРСР встановлено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Верховною Радою України 12 січня 2006 року прийнятий Закон України № 3334-IV «Про житловий фонд соціального призначення». Як зазначено в преамбулі Закону Цей Закон визначає правові, організаційні та соціальні засади державної політики щодо забезпечення конституційного права соціально незахищених верств населення України на отримання житла.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» житловий фонд соціального призначення формується органами місцевого самоврядування шляхом:

1) будівництва нового житла;

2) реконструкції існуючих жилих будинків, а також переобладнання нежилих будинків у жилі;

3) отримання житла, переданого в дар органам місцевого самоврядування українськими та іноземними юридичними та фізичними особами, міжнародними громадськими організаціями;

4) передачі в комунальну власність житла, вилученого на підставі судових рішень або визнаного в установленому законом порядку безхазяйним або відумерлим;

5) передачі забудовниками місцевим радам частки жилої площі в новозбудованих будинках на підставах, передбачених законодавством;

6) передачі з державної в комунальну власність соціального житла, побудованого за рахунок коштів державного бюджету;

7) використання на договірних засадах приватного житлового фонду;

8) набуття права власності на житло на інших підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», місцеві державні адміністрації відповідно до закону:

1) забезпечують виконання державної політики з питань формування й утримання житлового фонду соціального призначення та здійснюють контроль за її реалізацією;

2) беруть участь у розробленні загальнодержавної програми розвитку соціального житла;

3) забезпечують спільно з відповідними органами місцевого самоврядування виконання затверджених загальнодержавної та місцевих програм розвитку соціального житла;

4) здійснюють інші повноваження у цій сфері відповідно до закону.

Органи місцевого самоврядування відповідно до закону:

1) створюють за рахунок коштів місцевих бюджетів, інших джерел фінансування житловий фонд соціального призначення;

2) здійснюють управління житловим фондом соціального призначення, організовують його належне обслуговування та ремонт, упорядкування та утримання прибудинкових територій;

3) здійснюють контроль за використанням соціального житла за призначенням, визначають виконавця житлових та комунальних послуг у порядку, встановленому законом, вживають заходів щодо забезпечення збереження житлового фонду соціального призначення незалежно від форми власності;

4) встановлюють плату за соціальне житло відповідно до статті 28 цього Закону;

5) приймають рішення про проведення реконструкції, капітального ремонту, переобладнання нежилих будинків у жилі або знесення непридатних для проживання жилих будинків з житлового фонду соціального призначення;

6) забезпечують пристосування жилих будинків до потреб осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю, які мешкають у них, шляхом обладнання спеціальними засобами і пристосуваннями під`їздів, сходових клітин та житла, займаного особами з інвалідністю чи сім`ями, в яких є особи з інвалідністю та/або діти з інвалідністю;

7) ведуть облік громадян, які мають право на отримання квартир, садибних (одноквартирних) жилих будинків із житлового фонду соціального призначення, приймають рішення про надання цим громадянам соціального житла на підставах і в порядку, визначених законом;

8) ведуть щорічний моніторинг сукупного доходу громадян, які перебувають на соціальному квартирному обліку або вже отримали таке житло;

9) укладають та розривають договори найму соціального житла;

10) затверджують у межах своїх повноважень місцеві програми розвитку соціального житла, здійснюють контроль за їх виконанням;

11) здійснюють інші повноваження у цій сфері відповідно до закону.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності віднесені до виключної компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст.ст. 6, 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 144 Конституції України регламентовано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Діяльність Шевченківської РДА в м. Києві унормована Законом України «Про столицю України - місто-герой Київ», «Про місцеві державні адміністрації», розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації» від 31 січня 2011 року № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень», від 27 січня 2011 року № 95 «Про повноваженням районних в місті Києві державних адміністрацій.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 січня 2011 року № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» повноваження щодо обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, розподіл та надання житла, видача ордеру а жиле приміщення, прийняття рішень про включення жилих приміщень до числа службових та включення їх з числа службових, затвердження рішень про надання службових жилих приміщень, відповідно до чинного законодавства відносяться до компетенції районних в місті Києві державних адміністрацій.

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 вересня 2014 року № 1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в місті Києві» зобов`язано районні в місті Києві державні адміністрації передавати Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) житлові приміщення, що звільнилися і перебувають у власності територіальної громади міста Києва. Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з урахуванням загальноміського автоматизованого банку даних "Квартоблік" здійснювати від імені виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розподіл та передачу в установленому порядку житлових приміщень, зазначених у пункті 1 цього розпорядження, районним в місті Києві державним адміністраціям, підприємствам, установам, організаціям.

Відповідно до розпорядження районним в місті Києві державним адміністраціям:

3.1. До 10 жовтня 2014 року вжити заходів щодо виявлення та передачі Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) наявних на цей час житлових приміщень, зазначених у пункті 1 цього розпорядження.

3.2. Не допускати надання житлових приміщень, зазначених у пункті 1 цього розпорядження, без їх надходження в установленому порядку від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), з дня видання цього розпорядження.

З наведених норм права вбачається, що до компетенції Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відноситься розподіл та передача в установленому порядку житлових приміщень районним в місті Києві державним адміністраціям, а районні в місті Києві державні адміністрації передане їм житло передають особам, які перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов.

Згідно норм ст. 51 Житлового кодексу УРСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Умови та порядок отримання позачергового житла ветеранами та інвалідами війни визначені нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також ЖК Української РСР.

Частинами 1, 3, 4 ст. 43 Житлового кодексу УРСР передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень).

Згідно з абзацом першим пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інваліди війни та прирівняні до них особи позачергово забезпечуються житлом, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Отже, відповідні органи, уповноважені державою на виконання функцій з розподілу житла, протягом двох років з дня взяття на квартирний облік зобов`язані надати особі, на яку поширюється дія цієї норми, житло.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Разом з тим, порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470. (далі - Правила)

Відповідно до п.п. 1 п. 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень.

Підпунктом 3 п. 38 згаданих Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Частиною першою статті 46 ЖК Української PCP визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою, зокрема, до таких віднесено осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ЖК Української PCP громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Вказане право на отримання житла поза чергою особами з числа учасників бойових дій також закріплено у п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Отже, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.

Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.

Аналогічна позиція Верховного Суду висловлена у Постанові від 03 квітня 2020 року в справі № 344/8248/17-ц, відповідно до якої, іншого порядку, ніж за датою взяття на облік, у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги), законодавством не встановлено. Даною Постановою Верховний Суд прийшов до висновку, що право на позачергове отримання житла відповідно до п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має реалізовуватися лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та в порядку, передбаченому законодавством.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що надавши право певній категорії осіб на забезпечення житловими приміщеннями позачергово, протягом визначеного законом строку, законодавець не встановив відмінний від встановленого Правилами порядку забезпечення цих осіб житлом порядок, а саме не передбачив механізму, за яким житло розподіляється між особами, які мають однаковий статус, без врахування дати взяття на квартирний облік.

Отже, відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність відповідачів щодо забезпечення позивача протягом двох років з часу постановки на квартирний облік окремою квартирою, оскільки вони не можуть забезпечити дотримання прав позивача без порушення прав інших осіб, які мають з позивачем однаковий статус і однакові права.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги рішення Верховного Суду у справі № 203/1784/16-ц ухваленого у подібній справі колегією суддів також перевірені.

Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Дійсно, постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року залишено без змін рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, якими задоволено позов учасника бойових дій, інваліда війни 2 групи і зобов`язано виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради ухвалити рішення про наданні позивачу у постійне користування житлового приміщення.

Разом із тим, суд першої інстанції послався на інші рішенні Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами, які ухвалювались пізніше, а саме на постанову Верховного суду від 04 грудня 2019 року у справі № 200/5893/18-ц, яким було скасоване рішення судів першої та апеляційної інстанції і відмовлено в позові особи, яка має статус інваліда війни до виконавчого комітету Дніпровської міської ради у визнанні бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та надати в позачерговому порядку квартири. Скасовуючи рішення, Верховний Суд виходив з того, що забезпечення житлом інвалідів війни та прирівняних до них осіб на підставі п.18 ч.1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взятті на облік та у порядку, передбаченому законодавством. Зобов`язуючи виконавчий комітет Дніпровської міської ради забезпечити позивача жилим приміщенням в позачерговому порядку, суди тим самим порушили права та інтереси інших осіб, які передують позиції позивача у списку поза черговиків.

Аналогічні рішення ухвалені Верховним судом у постановах від 30 січня 2020 року у справі №335/3599/18, від 03 квітня 2020 року у справі № 344/8248/17-ц, від 24 лютого 2020 року у справі № 725/3605/19.

Вирішуючи питання конкуренції рішень Верховного Суду, постановлених у справах з подібними правовідносинами, судова колегія керується тим, що у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає за правильне при вирішенні даного позову використовувати останні правові позиції Верховного Суду постановлені у справах з подібними правовідносинами.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права, наведені правові позиції Верховного Суду, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому не підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: