Справа № 199/4902/21
(2/199/488/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

21 червня 2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Богун О.О.

за участю секретаря Ткаченко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Четвертої Дніпровської нотаріальної контори Коцар І.В., про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Четвертої Дніпровської нотаріальної контори Коцар І.В., про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтуванні заявлених позовних вимог посилався на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 1997 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням за № 4/802-97, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 57,9 кв.м.; житлову площу 40,1 кв.м. та складається з: житлової кімнати площею 17,2; житлової кімнати площею 12,5 кв.м.; житлової кімнати площею 10,4 кв.м.; кухні площею 7,5 кв.м.; ванної кімнати площею 2,1 кв.м.; вбиральні площею 1,1 кв.м.; коридора площею 4,8 кв.м.; вбудованої шафи площею 0,3 кв.м.

Всі зазначені в Свідоцтві про право власності особи померли: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 -14.07.2017 року.

Після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину спірної квартири. На момент смерті місце проживання ОСОБА_5 було зареєстровано одночасно за двома адресами: в Україні в кв. АДРЕСА_1 та в Російській Федерації в кв. АДРЕСА_2 . Заповіту ОСОБА_5 не склав.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є батько ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_4 , дочка відповідач у справі ОСОБА_2 .

Дочка ОСОБА_2 спадщину після смерті батька ОСОБА_5 прийняла та оформила, про що було видано Свідоцтво про право на спадщину на 1/9 частку спірної квартири. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 26.12.2015 року ОСОБА_8 , державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори.

Дружина ОСОБА_4 спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 прийняла фактично, оскільки на момент смерті чоловіка постійно з ним проживала за однією адресою. Зазначена обставина підтверджується довідкою з місця проживання, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 1090/2012, яка заведена ОСОБА_8 , державним нотраіусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори. ОСОБА_4 після смерті чоловіка ОСОБА_5 прийняла у спадщину 1/9 частку спірної квартири. Спадкові права на зазначену частку ОСОБА_4 не були оформлені.

Батько ОСОБА_7 спадщину після смерті сина ОСОБА_5 прийняв фактично, оскільки був зареєстрований на момент смерті сина за однією з ним адресою в РФ. Зазначена обставина підтверджується довідкою, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 1090/2012, яка заведена ОСОБА_8 , державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Отже, ОСОБА_7 після смерті сина ОСОБА_5 прийняв у спадщину 1/9 частку спірної квартири. Спадкові права на зазначену частку ОСОБА_7 не були оформлені.

Після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину квартири. Заповіту ОСОБА_6 не склав.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є мати ОСОБА_4 та дочка- відповідач у справі ОСОБА_3 .

Мати ОСОБА_4 спадщину після смерті сина ОСОБА_6 прийняла фактично, оскільки на момент смерті сина постійно з ним проживала за одною адресою. Отже, ОСОБА_4 після смерті сина ОСОБА_6 прийняла у спадщину 1/6 частку спірної квартири. Спадкові права на зазначену частку ОСОБА_4 не були оформлені.

Після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрилась спадщина на 11/18 часток спірної квартири, а саме: 1/3 частка спірної квартири, яка належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло, 1/9 частка спірної квартири - яку вона прийняла, але не оформила спадкові права після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , 1/6 частка спірної квартири - яку вона прийняла, але не оформила спадкові права після смерті сина ОСОБА_6 .

На підставі заповіту, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26 грудня 2015 року за реєстровим номером № 1-1607, майно, що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 та складається з 11/18 часток спірної квартири, успадкувала її дочка відповідач у даній справі ОСОБА_2 .

На теперішній час майнові права на спірну квартиру мають:

- відповідач ОСОБА_2 , за якою зареєстровано право власності на 13/18 часток спірної квартири;

- відповідач ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 , але спадкових прав на 1/6 частку спірної квартири не оформила.

- позивач ОСОБА_1 , яка 1/9 частку спірної квартири прийняла у спадщину, але в оформленні спадкових прав їй було відмовлено Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.11.2020 року, винесеною ОСОБА_8 , державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори.

Також позивачка зазначає, що після смерті співвласника спірної квартири ОСОБА_5 , за яким було зареєстровано право власності на 1/3 частку, 1/9 частку спірної квартири успадкував його батько ОСОБА_7 , який спадщину прийняв, але спадкових прав не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер. Обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Управлінням ЗАГС Адміністрації м. Перм (Мотовилихинський відділ) Пермського краю, РФ.

ОСОБА_9 був складений заповіт, посвідчений 18.03.1996 року Воронцовой Л.А. нотаріусом Пермського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1-214.

Згідно заповіту спадкоємцем всього майна після смерті ОСОБА_7 є його дочка - ОСОБА_1 . До складу спадщини після смерті ОСОБА_7 увійшло майно, що знаходиться на території РФ (квартира, грошові кошти) та 1/9 частка спірної квартири.

Право на спадщину на майно, яке знаходиться в Україні, а саме на 1/9 частку спірної квартири позивач не оформила через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що зазначено в Постанові про відмову у вчинені нотаріальної дії, від 28.11.2020 року, винесеною ОСОБА_8 , державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори.

Як на правову підставу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріус Коцар І.В. посилається на ст. 47 закону України «про нотаріат» та п.1-3 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно яких «нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства... які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем».

Позивача зазначає, що заповіт складений ОСОБА_7 та посвідчений 18.03.1996 року Воронцовой Л.А. нотаріусом Пермського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1-214, має недоліки, про які зазначає нотаріус Коцар І.В. у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: в заповіті закреслено підпис заповідача « ОСОБА_10 » та виправлено на « ОСОБА_10 », та виправлення не застережено належним чином.

Однак при цьому, справжність підпису заповідача ОСОБА_7 засвідчена Воронцовой Л.А. нотаріусом Пермського міського нотаріального округу. Тому підстави вважати, що заповіт підписаний не заповідачем ОСОБА_7 , а іншою особою- відсутні.

Крім того, позивача посилається на те, що вона є дочкою заповідача та його єдиною спадкоємицею, на момент смерті батька вона постійно з ним проживала, а відтак - фактично прийняла спадщину і отримала право на спадкове майно. Інших свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 не видавалось.

Також підкреслює, що заповідач ОСОБА_7 на момент складання заповіту від 18.03.1996 року постійно проживав на території Російської Федерації, тому форма заповіту та процедура його складання визначається правом Російської Федерації. Складений ОСОБА_7 заповіт відповідає вимогам місця складання - вимогам Россійської Федерації. Зазначене підтверджується тим, що право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_7 на майно, яке знаходиться в РФ, позивачка оформила - вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові кошти та свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 . Зазначена обставина підтверджується документами спадкової справи № 108/2013, відкритої нотаріусом РФ А.П. Ашихміною, копія якої знаходиться в матеріалах спадкової справи № 835/2020 після ОСОБА_7 .

На думку позивача незважаючи на наявність недоліків в оформленні заповіту з огляду на приписи законодавства України, є всі підстави для висновку, що при складанні заповіту дотримані вимоги щодо його форми та посвідчення; заповіт складений з дотриманням вимог Російської Федерації; наявність недоліків в оформленні заповіту не спростовує тієї обставини, що зміст заповіту відповідає справжній волі заповідача. Тому на її думку є правові підстави для визнання за нею, ОСОБА_1 , права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2022 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку загального провадження.

30 травня 2022 року ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивач надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась,надала заяву про визнання позову, просила суд проводити розгляд справи у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась,надала заяву про визнання позову, просила суд проводити розгляд справи у її відсутність

Третя особа державний нотаріус Четвертої Дніпровської нотаріальної контори Коцар І.В., у судове засідання також не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та матеріали спадкових справ після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що

відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 1997 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням за № 4/802-97, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 57,9 кв.м.; житлову площу 40,1 кв.м. та складається з: житлової кімнати площею 17,2; житлової кімнати площею 12,5 кв.м.; житлової кімнати площею 10,4 кв.м.; кухні площею 7,5 кв.м.; ванної кімнати площею 2,1 кв.м.; вбиральні площею 1,1 кв.м.; коридора площею 4,8 кв.м.; вбудованої шафи площею 0,3 кв.м.

Всі зазначені в Свідоцтві про право власності особи померли: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 -14.07.2017 року.

Після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину спірної квартири. На момент смерті місце проживання ОСОБА_5 було зареєстровано одночасно за двома адресами: в Україні в кв. АДРЕСА_1 та в Російській Федерації в кв. АДРЕСА_2 . Заповіту ОСОБА_5 не склав.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є батько ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_4 , дочка відповідач у справі ОСОБА_2 .

Дочка ОСОБА_2 спадщину після смерті батька ОСОБА_5 прийняла та оформила, про що було видано Свідоцтво про право на спадщину на 1/9 частку спірної квартири. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 26.12.2015 року ОСОБА_8 , державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори.

Дружина ОСОБА_4 спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 прийняла фактично, оскільки на момент смерті чоловіка постійно з ним проживала за однією адресою. Зазначена обставина підтверджується довідкою з місця проживання, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 1090/2012, яка заведена ОСОБА_8 , державним нотраіусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори. ОСОБА_4 після смерті чоловіка ОСОБА_5 прийняла у спадщину 1/9 частку спірної квартири. Спадкові права на зазначену частку ОСОБА_4 не були оформлені.

Батько ОСОБА_7 спадщину після смерті сина ОСОБА_5 прийняв фактично, оскільки був зареєстрований на момент смерті сина за однією з ним адресою в РФ. Зазначена обставина підтверджується довідкою, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 1090/2012, яка заведена ОСОБА_8 , державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Отже, ОСОБА_7 після смерті сина ОСОБА_5 прийняв у спадщину 1/9 частку спірної квартири. Спадкові права на зазначену частку ОСОБА_7 не були оформлені.

Після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину квартири. Заповіту ОСОБА_6 не склав.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є мати ОСОБА_4 та дочка- відповідач у справі ОСОБА_3 .

Мати ОСОБА_4 спадщину після смерті сина ОСОБА_6 прийняла фактично, оскільки на момент смерті сина постійно з ним проживала за одною адресою. Отже, ОСОБА_4 після смерті сина ОСОБА_6 прийняла у спадщину 1/6 частку спірної квартири. Спадкові права на зазначену частку ОСОБА_4 не були оформлені.

Після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрилась спадщина на 11/18 часток спірної квартири, а саме: 1/3 частка спірної квартири, яка належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло, 1/9 частка спірної квартири - яку вона прийняла, але не оформила спадкові права після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , 1/6 частка спірної квартири - яку вона прийняла, але не оформила спадкові права після смерті сина ОСОБА_6 .

На підставі заповіту, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26 грудня 2015 року за реєстровим номером № 1-1607, майно, що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 та складається з 11/18 часток спірної квартири, успадкувала її дочка відповідач у даній справі ОСОБА_2 .

На теперішній час майнові права на спірну квартиру мають:

- відповідач ОСОБА_2 , за якою зареєстровано право власності на 13/18 часток спірної квартири;

- відповідач ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 , але спадкових прав на 1/6 частку спірної квартири не оформила.

- позивач ОСОБА_1 , яка 1/9 частку спірної квартири прийняла у спадщину, але в оформленні спадкових прав їй було відмовлено Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.11.2020 року, винесеною ОСОБА_8 , державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер. Обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Управлінням ЗАГС Адміністрації м. Перм (Мотовилихинський відділ) Пермського краю, РФ.

Шиптигіним А.І. був складений заповіт, посвідчений 18.03.1996 року Воронцовой Л.А. нотаріусом Пермського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1-214.

Згідно заповіту спадкоємцем всього майна після смерті ОСОБА_7 є його дочка - ОСОБА_1 . До складу спадщини після смерті ОСОБА_7 увійшло майно, що знаходиться на території РФ (квартира, грошові кошти) та 1/9 частка квартири АДРЕСА_1 .

Право на спадщину, а саме на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не оформила через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що зазначено в Постанові про відмову у вчинені нотаріальної дії, від 28.11.2020 року, винесеною ОСОБА_8 , державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори. Як на правову підставу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріус Коцар І.В. посилається на ст. 47 закону України «про нотаріат» та п.1-3 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно яких «нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства... які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем».

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України..

Відповідно до статті 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.

Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України (стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В силу вимог частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, що заповіт від 18.03.1996 року складений ОСОБА_7 має виправлення в графі підпис заповідача та зазначене виправлення належним чином не завірене, що дає підстави нотаріусу для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, крім того суд вважає, що виправлення саме в графі підпису заповідача, взагалі ставить під сумнів дійсну волю заповідача та її наявність.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України відповідно до якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Визначений частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України перелік способів захисту порушених цивільних прав та інтересів не є вичерпним.

Отже захист порушених прав - це передбачені законом, договором чи визначені судом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Спосіб захисту порушеного права обирається позивачем. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Обраний позивачем спосіб захисту повинен здійснюватися у спосіб, встановлений умовами договору, положеннями чинного законодавства у відповідних правовідносинах, має забезпечувати реальний захист і відновлення порушеного права/інтересу та можливість виконання прийнятого судового рішення в процедурі виконавчого провадження.

Отже порушені право та/чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просить суд захистити її порушене право шляхом визнання за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 57,9 кв.м.; житловою площею 40,1 кв.м., яка складається з: житлової кімнати площею 17,2; житлової кімнати площею 12,5 кв.м.; житлової кімнати площею 10,4 кв.м.; кухні площею 7,5 кв.м.; ванної кімнати площею 2,1 кв.м.; вбиральні площею 1,1 кв.м.; коридора площею 4,8 кв.м.; вбудованої шафи площею 0,3 кв.м.

Однак суд вважає що позивачем обрано не вірний спосіб захисту оскільки з матеріалів справи вбачається спір щодо дійсності та належності заповіту ОСОБА_7 .

Також суд не приймає заяви відповідачів про визнання позову оскільки це буде суперечити вимогам діючого законодавства України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи(ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Враховуючи вище викладене суд вважає відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Четвертої Дніпровської нотаріальної контори Коцар І.В., про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1222, 1223, 1235 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Четвертої Дніпровської нотаріальної контори Коцар І.В., про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, - відмовити.

Судові витрати покласти на сторону, яка їх понесла.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.О.Богун

21.06.2022