УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2022 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Лях М.Ю.,

при секретарі Мельник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про зупинення стягнення за виконавчим листом,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_1 про зупинення стягнення за виконавчим листом, в якій вона просить зупини стягнення за виконавчим листом №2018/20686/2012 від 05.04.2014 року, посилаючись на те, що 04.03.2013 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення про задоволення вимог ПАТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 40347, 43 доларів СІЛА та 55391,23 грн., а також судового збору у розмірі 3219,00 грн. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.07.2021 року по справі №2018/20686/2012, провадження №22-ц/818/5076/21 для розгляду апеляційної скарги на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 березня 2013 року витребувано справу із Київського районного суду м. Харкова. Виконавче провадження №АСВП 62316933 відкрите Київським ВДВС у м. Харкові СМУМЮ (м. Харків) від 11.06.2020р., згідно оприлюдненої інформації на веб-порталі в мережі Інтернет https://asvpweb.minjust.govдіа/ зупинене. 14.09.2021 року ОСОБА_1 отримала листа приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А., з постановою про відкриття виконавчого провадження №66146365 від 20.07.2021 року на підставі виконавчого листа Київського районного суду м. Харкова від 05.04.2014 року №2018/20686/2012. Оскільки Харківським Апеляційним судом на теперішній час ще не розглянуто заяву про перегляд та скасування вказаного заочного рішення, заявник вважає спірний виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Дослідивши заяву, суд вважає, що у задоволенні заяви необхідно відмовити виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що належне виконання виконавцем покладених на нього обов`язків гарантує, зокрема, непорушність майнових прав як стягувача, так і боржника.

Підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються державним виконавцем шляхом винесення відповідної постанови. Тобто, законодавством чітко визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме, що зупинення виконавчого провадження вирішується судами апеляційної та касаційної інстанції та безпосередньо державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право зупинити вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. З викладеного вбачається, що саме до повноважень виконавця належить питання про зупинення вчинення виконавчих дій, при цьому однією з підстав для прийняття такого рішення виконавцем є зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Заявник просить зупинити стягнення за виконавчим провадженням у зв`язку з апеляційним оскарженням заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2013 року.

Приписами ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції виконавця.

Суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо зупинення стягнення за виконавчим документом або зупинення реалізації майна, адже за приписами ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції виконавця.

Відповідно правовій позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 29 жовтня 2018 року у справі № 766/10773/18-ц, де залишаючи без змін постанову апеляційного суду, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення скарги, суд вказав, що у ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому ст.ст. 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна, а тому суд не наділений такими повноваженнями, а вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2018 року у справі № 161/10648/18.

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення виконавцем вчинення виконавчих дій.

За приписами норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного (приватного) виконавця.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення заяви. При цьому заявник не позбавлений можливості звернутися із даним клопотанням до органу державної виконавчої служби, у якому відкрите виконавче провадження, відповідно до його компетенції в порядку ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», надавши судове рішення про відкриття апеляційного провадження.

На підставі вищезазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяву ОСОБА_1 про зупинення стягнення за виконавчим листом відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя