Справа №751/3322/21
Провадження №2/751/453/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Іскра К.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Встановив:

АТ «Облтеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання у сумі 34 217,94 грн. за період з 01.12.2012 до 28.02.2021 року та заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води (ГВП) у сумі 17 758,63 грн. за період з 01.10.2017 до 28.02.2021 року, а також понесених судових витрат.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що АТ «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 . Споживачем послуг за вказаною адресою є відповідач, який неналежно виконував зобов`язання, в порушення законодавства не здійснював оплату за надані послуги, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання у сумі 34 217,94 грн та централізованого постачання гарячої води (ГВП) у сумі 17758,63 грн.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 01.07.2022 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи у судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому представник позивача зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, а відповідач вказав, що позов не визнає, просить врахувати строк давності.

Суд ухвалив проводити розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

АТ «Облтеплокомуненерго» надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а відповідач є споживачем вказаних послуг за вищезазначеною адресою, що не оспорюється сторонами.

Відповідно до розрахунку боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з грудня 2012 року до лютого 2021 утворилась заборгованість за послуги з теплопостачання, яка станом на 01.03.2021 становить 34 217,94 грн.

Також за вказаною адресою за період 01.10.2017 до 28.02.2021 року утворилась заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 17 758,63 грн, що підтверджується розрахунком боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Згідно довідки про тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для населення по АТ «Облтеплокомуненерго», з 14.12.2010 тариф за опалення 1 м2 становив 3,255 грн, а за гаряче водопостачання (з рушникосуш.) 1 м3 становив 11,865 грн, з 13.06.2014 7,92 грн та 25,94 грн відповідно, з 31.03.2015 18,52 грн та 46,74 грн, з 09.06.2016 33,88 грн та 82,54 грн, з 05.10.2017 35,51 грн та 90,88 грн, з 10.12.2018 41,02 грн та 103,48 грн.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Правове регулювання відносин у сфері теплопостачання у спірний період здійснювалось Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (далі Правила).

Так, п. 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Статтею 525 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не спростований розрахунок позивача щодо розміру заборгованості, не надано суду доказів про своєчасну оплату отриманих послуг в повному обсязі.

Разом з тим, відповідач просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно зі ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

З матеріалів вбачається, що заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання виникла за період з 01.12.2012 до 28.02.2021 року, а за послуги з централізованого постачання гарячої води (ГВП) за період з 01.10.2017 до 28.02.2021 року.

Хоча відповідач періодично сплачував за надані послуги, однак суд не визнає такі дії переривання перебігу позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник учинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року в справі №761/12553/15-ц.

Відповідно до позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.02.2018 у справі №161/15679/15-ц, частина 1 статті 264 Цивільного кодексу України пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника).

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №640/18354/14-ц).

Таким чином, враховуючи вищенаведене та розрахунок боргу позивача, в якому немає призначення платежів відповідача, суд доходить до переконання, що періодична сплата відповідачем наданих послуг не свідчить про визнання свого боргу, а тому відсутні підстави для переривання перебігу позовної давності.

Позивач звернувся до суду лише 05.05.2021 року, тобто з порушенням строку позовної давності.

У зв`язку з цим, беручи до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності та на підставі частини четвертої ст. 267 ЦК України відмовити у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості до початку перебігу трирічного строку тобто до 05.05.2018 року.

Отже, підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 05.05.2018 до 28.02.2021 в сумі 19 120,34 грн та за надані послуги з централізованого постачання гарячої води (ГВП) за період з 05.05.2018 до 28.02.2021 в сумі 17 195,20 грн, розмір яких за вказаний період підтверджено відповідними розрахунками боргу, наданими позивачем.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 2 270 грн.

Враховуючи, що позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 586,03 грн. (2270х(19120,34+17195,20)/51976,57).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 256, 267, 525, 526, 610 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (р/р № НОМЕР_2 в філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553, код 03357671) заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання за період з 05.05.2018 до 28.02.2021 в сумі 19120 (дев`ятнадцять тисяч сто двадцять) грн. 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (р/р № НОМЕР_3 в філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553, код 03357671) заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води (ГВП) за період з 05.05.2018 до 28.02.2021 в сумі 17195 (сімнадцять тисяч сто дев`яносто п`ять) грн 20 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (р/р № НОМЕР_4 в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, код 03357671) 1 586 (одну тисячу п`ятсот вісімдесят шість) грн 03 коп судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» (місцезнаходження: вул. Реміснича, буд. 55Б, м. Чернігів, 14000, )

Відповідач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко