Справа № 308/7805/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Крегул М.М., при секретарі судового засідання Тимко М.В., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом заборони вчинення будь яких дій з квартирою АДРЕСА_1 , шляхом накладення арешту, у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання договору недійсним та виселення з квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання договору недійсним та виселення з квартири.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 23.06.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 24.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

01.12.2021 року ухвалою суду позивачеві відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчинення будь-яких дій з квартирою АДРЕСА_1 .

18.10.2022 року від позивача через канцелярію суду повторно надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчинення будь-яких дій з квартирою АДРЕСА_1 .

Подану заяву позивач обґрунтовує тим, що 14.06.2021р він подав до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позовну заяву про визнання договору недійсним та виселення з спірної квартири АДРЕСА_1 незаконної її власниці з всіма її членами сім`ї в цивільній справ №308/7805/21. В даному позові позивач вказав, що був змушений подати даний позов через не накладання арешту на спірну квартиру АДРЕСА_2 у цивільній справі № 308/1/15-ц, де він повинен був надати докази бажання відповідача ОСОБА_4 продати спірну квартиру АДРЕСА_2 , чим скористалась ОСОБА_4 та таємно перепродала спірну квартиру новій власниці ОСОБА_3 .

Також у заяві зазначає, що спірна квартира є викраденою у членів сім`ї позивача ОСОБА_5 та вимоги заяви обґрунтовує тим, що саме їх сім`я ОСОБА_5 законно займала і законно користувалася спірною квартирою з 1949 року, а отримання у 1995 році даної квартири сім`єю ОСОБА_6 в незаконний спосіб шляхом здійснення незаконного обміну квартир на підставі завідомо незаконних рішень державних посадовців, не дає їм законного права на приватизацію цієї квартири, її продаж або обмін.

У зв`язку з наведеним у заяві та враховуючи, що не накладення арешту на спірну квартиру надає можливість відповідачеві ОСОБА_3 таємно продати спірну квартиру іншій особі, що значно ускладнить у подальшому виконання рішення та сам розгляд самої справи, оскільки потрібно буде залучати до справи нового власника квартири та розпочинати розгляд справи з початку, а тому просить суд заборонити вчинення будь-яких дій з квартирою АДРЕСА_1 шляхом накладення арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У зв`язку з цим, судом прийнято рішення про необхідність виклику позивача у судове засідання та надання додаткових пояснень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав подану заяву про забезпечення позову, просив задовольнити з підстав та мотивів наведених у ній.

Представник відповідача адвокат Свида О.Г. у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову. Зазначив, що ОСОБА_3 є законним власником даної квартири, наміру її продавати чи відчужити у будь-який спосіб третій особі не має, а тому, відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходили.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

У частинах першій, другій статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається , як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вказане свідчить, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відтак, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви предметом позовних вимог є визнання недійсним договору №56 від 02.02.2018 року купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та виселення ОСОБА_3 з даної квартири.

Судом встановлено, що 10.01.1995 року Ужгородським міським судом Закарпатської області прийнято рішення по цивільній справі №2-79/95 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про примусовий обмін житла. Позов задоволено та вирішено переселити ОСОБА_5 в кв. АДРЕСА_3 ; переселити ОСОБА_1 в кв. АДРЕСА_4 ; ОСОБА_6 , ОСОБА_7 разом з донькою ОСОБА_8 , сином ОСОБА_9 , проживаючих в кв. АДРЕСА_3 та ОСОБА_10 та ОСОБА_10 , що проживають в квартирі АДРЕСА_5 , переселити в квартиру АДРЕСА_6 .

Згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.05.2001 року заяву ОСОБА_5 про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10.01.1995 року задоволено та скасоване вищевказане рішення.

Відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 24.04.2012 року, прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_5 про примусовий обмін квартири, провадження у справі закрито та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду, мотивуючи тим, що строк позовної давності, який застосовується до повороту виконання рішення сплив.

Крім того, як стверджує позивач ОСОБА_1 02.02.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу № 56 квартири АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що у разі невжиття заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на вказану вище квартиру, така може бути повторно відчужена відповідачем ОСОБА_3 на користь третьої особи.

Суд вивчивши надані позивачем письмові матеріали на обґрунтування позовних вимог і заяви про забезпечення позову зокрема, та встановив, що такі не містять жодних доказів, що відмова у забезпеченні позову може ускладнити ефективний захист або поновлення охоронюваних законом прав або інтересів позивача, що існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову .

Окрім того, суд враховує ту обставину, що як вбачається із позовної заяви, позивачем подано до суду позов до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірної квартири, однак, при цьому суду не надано жодних доказів того, що договори купівлі-продажу спірної квартири укладені між попереднім власником ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були визнані недійсними судом та спірна квартира незаконно перебувала у власності відповідача і вона не мала права будь-яким чином розпоряджатися даною квартирою.

Відтак, враховуючи наведене, ище суд вважає, що застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на спірну квартиру, є не співмірним та може істотно порушити права та законні інтереси ОСОБА_3 , як власника нерухомого майна в будинку АДРЕСА_7 .

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача ОСОБА_1 щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін та наявності зв`язку між заходом, щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які просить ОСОБА_1 вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання, або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; зважаючи , що судом не встановлено обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду , з врахуванням вимог ст. 150 ЦПК України, суд вважає, що заява ОСОБА_11 про забезпечення позову є безпідставною і не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом заборони вчинення будь яких дій з квартирою АДРЕСА_1 , шляхом накладення арешту, у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання договору недійсним та виселення з квартири.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та проголошено 27.12.2022 року о 10 год. 10 хв..

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул