Справа № 138/2536/20
Провадження №:2/138/31/22
14 червня 2022 року м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого, судді: Цибульського О.Є.,
за участю секретаря: Спічко А.В.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 24.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 14.12.2020 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 29.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.
Представник третьої особи Гнатюк М.А. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, де просив розглянути справу без його участі, при розгляді справи та ухваленні рішення покладається на розсуд суду.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Під час підготовчого розгляду справи подав заяву, де вказав, що позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення. Оскільки під час судового розгляду від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав:
Згідно висновку ЛКК КУ «Могилів-Подільська ОЛІЛ» (протокол №173 від 11.09.2018), травма ОСОБА_1 відноситься до категорії важких (а.с.31).
Як встановлено судом, з приводу отриманої внаслідок нещасного випадку 17.02.2018 травми ОСОБА_1 неодноразово проходила вартісне лікування в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», в Северинівській лікарні відновного лікування, перенесла оперативне втручання, що підтверджується наданими нею виписками, направленнями та довідками (а.с.24,32-34,35,36,37,122,178).
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №042109, виданої Могилів-Подільською міжрайонною МСЕК 27.09.2018, станом на вказану дату ступінь втрати ОСОБА_1 професійної працездатності у відсотках складає 20%, остання потребує оперативного та медикаментозного лікування (а.с.81).
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до ч.1,2 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.3 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Пункт 1 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає обов`язок страховика - Фонду соціального страхування України, виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом.
Відповідно до ст. 13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.
Відповідно до ч. 7 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.
Згідно із ч. 8 ст. 36 вказаного Закону у редакції від 01 січня 2015 року відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.
Відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Згідно ч. 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду їй заподіяно ушкодженням здоров`я, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди за рахунок відповідача.
Тобто обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця.
Крім того, отримана травма вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя та підтримання в належному стані здоров`я, вона обмежена в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує її нормальні життєві зв`язки.
Таким чином, встановивши, що травма позивача, яка завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникла з вини відповідача, яким було допущено порушення, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві.
Щодо часткового задоволення позовних вимог суд зазначає наступне.
Крім того, суд не враховує виплати позивачем благодійних внесків та проведення виплат за укладеним договором співстрахування добровільного медичного страхування від 16.10.2018 (а.с.25,26,27,28,30,194), оскільки дані виплати є добровільними, а не обов`язковими, не передбачаються проведеним лікуванням та не підпадають під визначення матеріальних збитків.
Крім того, суд не враховує понесені позивачем витрати на поштове листування з різними установами, оскільки дані витрати не передбачаються проведеним лікуванням та не підпадають під визначення матеріальних збитків (а.с.20-23).
А також, суд не бере до уваги фіскальний чек на придбання диз. палива, оскільки сам по собі він не може бути підтвердженням проїзду позивача (зокрема таким доказом міг бути договір на перевезення укладений з відповідним перевізником) (а.с.200).
Проте суд бере до уваги фіскальні чеки, товарні чеки та сертифікати на ліки, лікарські засоби та вироби медичного призначення, які були придбані за власні кошти для проведення лікування в Северинівській лікарні відновного лікування, для проведення за останні роки неодноразового лікування травми та повторного оперативного лікування в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» (а.с.29-30,34,54-80,123-143,179-193,196,197).
Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача також витрати понесені позивачем на проїзд для відвідування необхідних установ під час лікування (а.с.38-43,144-146,198-200).
Згідно з пунктом 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Отже, зважаючи на те, що сторони перебували у трудових правовідносинах, травма отримана позивачем під час виконання нею трудових обов`язків, тому наявні підстави, передбачені статтями 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування роботодавцем працівнику завданої шкоди.
При цьому право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі N 6-3149цс15.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 15,16,23,1166,1167,1168 ЦК України, ст. 153,173,237-1 КЗпП України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закону України "Про охорону праці", ст. 4-13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-268, 273, 280-283, 288, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи:
- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
- представник позивача адвокат Совгира Людмила Вікторівна, місце здійснення адвокатської діяльності вул. Київська, 32, м. Могилів-Подільський Вінницької області
- представник відповідача адвокат Кудельський Андрій Анатолійович, місце здійснення адвокатської діяльності: вул. 600-річчя, 50/6, м. Вінниця Вінницької області;
Суддя: О.Є.ЦИБУЛЬСЬКИЙ
Повний текст рішення суду складений 22.06.2022