Справа № 127/8197/22
Провадження № 2/127/1035/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Шаміної Ю.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за оплату комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування витрат за оплату комунальних послуг. Свої вимоги мотивував тим, що 07.08.2005 між сторонами було укладений шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2018 розірвано. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2019 у справі № 127/29500/18 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності належить по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,2 кв.м, житловою 26,7 кв.м. Право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку вказаної квартири зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.05.2019. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2021 у справі № 127/27678/20 усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні житлом та вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2 , а також встановлено порядок користування квартирою та виділено в користування ОСОБА_2 кімнату площею 13,2 кв.м, Лисому кімнату площею 12,5 кв.м; приміщення кухні площею 8,0 кв.м. вбиральні (поєднаної) площею 3,2 кв.м, коридору площею 8,1 кв.м, лоджії площею 3,2 кв.м залишити в спільному користуванні ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Відповідно до акту державного виконавця від 15.07.2021 ОСОБА_2 вселено до квартири АДРЕСА_2 . З метою отримання житлово-комунальних послуг вказаній квартирі було надано особовий рахунок № НОМЕР_1 та укладено договори про надання відповідних послуг, які оформлені на ім`я позивача. У даному помешканні зареєстровані та проживають позивач, відповідач та їх спільний син. З моменту вселення відповідач жодного разу не сплатила надані комунальні послуги, якими користувалась в повному обсязі без будь-яких обмежень. За період з серпня 2021 року по січень 2022 року позивачем було сплачено 9449,93 грн за житлово-комунальні послуги. З огляду на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 4749,96 грн витрати з оплати житлово-комунальних послуг, 992,40 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на правову допомогу.

04.05.2022 позивач надав суду заяву (вх. №26703) з уточненими позовними вимогами, згідно якої просить стягнути з відповідача на його користь 4749,96 грн витрат з оплати житлово-комунальних послуг за період з 15.07.2021 по 31.01.2022, а також 992,40 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2022 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу, разом із копією позовної заяви з додатками, відповідач отримала 27.05.2022 про що свідчить розписка (а.с. 43).

Відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 07.08.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2018 розірвано.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2019 у справі №127/29500/18 поділено спільне сумісне майно подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 48,2 кв. м, житловою площею 26,7 кв.м, та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 48,2 кв. м, житловою площею 26,7 кв.м. (а.с. 9-10).

05.05.2021 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні житлом та вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2 . Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 і виділено в користування: ОСОБА_2 кімнату площею 13,2 кв.м., ОСОБА_1 кімнату площею 12,5 кв.м. Приміщення кухні площею 8.0 кв.м, вбиральні (поєднаної) площею 3,2 кв.м, коридору площею 8,1 кв.м, лоджії площею 3,2 кв.м залишено в спільному користуванні ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

Згідно акту старшого державного виконавця Третього відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Варгас С.О. від 15.07.2021 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2021 виконано, ОСОБА_2 вселено в квартиру та визнано факт нею вселення, що відображено в даному акті (а.с. 14).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2021 у справі №127/21500/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат за оплату житлово-комунальних послуг, що надавались по АДРЕСА_1 , за період з 15 липня 2021 року до 01 серпня 2021 року в розмірі 81,09 грн, а також 05,27 грн судового збору і 23,20 грн витрат на правничу допомогу. В решті позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 01.02.2022 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8508,77 грн у відшкодування витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 552,70 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2434, 80 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції в сумі 829 грн. (а.с. 23-27).

Апеляційний суд в даній постанові прийшов до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 1/2 частину витрат в розмірі 8384,13 грн за період з червня 2019 року по серпень 2021 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Це, зокрема, витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в ній. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, провадження № 61-11120св18.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).

Як встановлено судом, ОСОБА_2 є власником 1/2 частини вказаної квартири, а тому разом із ОСОБА_1 повинна виконувати обов`язок по утриманню майна згідно своєї частки та нести тягар відповідальності перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з цим майном.

Згідно позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача витрати з оплати житлово-комунальних послуг за період з 15.07.2021 по 31.01.2022 (включно) в розмірі 4749,96 грн.

Однак, як встановлено постановою Вінницького апеляційного суду від 01.02.2022 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 1/2 частину витрат за послуги з опалення та утримання будинку і прибудинкової території в розмірі 8384,13 грн. за період з червня 2019 року по серпень 2021 року та 124,64 грн. половини витрат за послуги газопостачання, водовідведення та водопостачання та електричної енергії за період з 15.07.2021 по 01.08.2021.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 витрат з оплати житловокомунальних послуг за період з 15.07.2021 по 01.08.2021 в розмірі 194,92 грн. (779,66 грн витрати за липень місяць/2 (половину місця) /2 = 194,92) задоволенню не підлягають.

А тому, враховуючи те, що відповідач, як співвласник даної квартири має нести усі витрати по її утриманні, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати з оплати житлово комунальних послуг за період з 01.08.2021 по 31.01.2022 (включно) в розмірі 4555,04 грн.

Щодо розподілу судових витрат, то суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами.

На підтвердження надання правничої допомоги до позовної заяви додано Додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 11.04.2021, акт-розрахунок приймання-передачі виконаних робіт від 15.04.2022, а також квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 15.04.2022. про сплату послуг за надання правової допомоги у сумі 5000,00 грн.

Надаючи оцінку вищезазначеним доказам суд враховує, що відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положення частин першої та другої ст. 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст.1).

Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (стаття 19).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару(фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України"(Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доказами в цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

За правилами оцінки доказів, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як слідує зі змісту Додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 11.04.2022 сторони домовилися, що вартість правової допомоги, наданої адвокатом в рамках даного договору встановлюється в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до попереднього розрахунку понесених судових витрат, доданого до позовної заяви, розмір судових витрат становить 5000,00 грн за правничу допомогу, що складається з: проведення попередньої консультації; збір та опрацювання наданих документів, аналіз судової практики, аналіз правових правовідносин, визначення обсягу документів; підготовка та складання позовної заяви, запитів; проведення додаткової консультації щодо участі в судових засідання.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем правової допомоги адвоката.

Зважаючи на те, що позовні вимоги були задоволено частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. У свою чергу, суд бере до уваги, що дана справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3500,00 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду із позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 951,68 грн.

Керуючись ст. ст. 319, 360, 369 ЦК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №45 від 24.01.2006 р., ст.ст. 13, 81, 89, 137, 141, 263-265, 268, 279, 280 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01 серпня 2021 року по 31січня 2022 року (включно) в розмірі 4555,04 грн (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень чотири копійки), а також 951,68 грн (дев`ятсот п`ятдесят одна гривня шістдесят вісім копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 3500,00 грн (три тисячі п`ятсот гривень) у відшкодування витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна