Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2022 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з приватизованою земельною ділянкою та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з приватизованою земельною ділянкою та визнання права власності на нерухоме майно.

Позивач посилається на те, що 20 червня 2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку в АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0.15 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :03:002:0470) та земельної ділянки площею 0.1555 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :03:002:0469), розміщених за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується розпискою ОСОБА_2 про передачу їй 15 000 грн.

Позивач декілька разів звертався до неї з проханням посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та присадибних земельних ділянок у нотаріуса. Вона обіцяла виконати своє зобов`язання, але потім почала ухилятися, посилаючись на похилий вік та хворобу. За захистом своїх прав позивач вимушений звертатись до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надано заяву, в якій вона прохає розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без її участі, визнала позовні вимоги.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 грудня 2012 року (а. с. 9-10).

Земельна ділянка площею 0.1500 га (кадастровий номер :03:002:0470), розташована в АДРЕСА_1 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить ОСОБА_2 відповідно до державного акта на право власності на землю серія ЯИ № 057132 від 08 грудня 2009 року (а. с. 16).

Земельна ділянка площею 0.1555 га, призначена для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :03:002:0469) належала ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на землю серія ЯИ № 057884 від 08 грудня 2009 року (а. с. 15).

У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На а. с. 8 є розписка ОСОБА_2 про отримання нею плати за житловий будинок з присадибною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 згідно якої позивач придбав у неї нерухоме майно, що належало останній на праві власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об`єктивно сторони договору купівлі продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідач, як сторони правочину (розписки), домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Судом встановлено обставини неможливості здійснення позивачем нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, вказані обставини свідчать про неможливість нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між позивачем та відповідачем не оспорюється, у зв`язку із чим вважається таким, що вчинено правомірно, тому є законні підстави для визнання дійсним договору та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та присадибних земельних ділянок, розміщених в АДРЕСА_1 , укладений 20 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на:

-житловий будинок в АДРЕСА_1 , що складається з: А житловий будинок загальною площею 43.50 кв. м., житловою площею 15.98 кв. м.; а сіни;

-земельну ділянку площею 0.1500 га (кадастровий номер :03:002:0470), призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку площею 0.1555 га (кадастровий номер :03:002:0469), призначену для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Т.А.Ковальчук