Постанова

Іменем України

08 червня 2022 року

м. Київ

справа № 428/8648/20

провадження № 61-12340св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Яремка В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області на постанову Луганського апеляційного суду від 01 липня 2021 року у складі колегії суддів: Коновалової В. А., Карташова О. Ю., Луганської В. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області (далі - Управління виконавчої дирекції Фонду, Фонд) про визнання права власності на недоотримані страхові виплати у порядку спадкування за законом та зобов`язання вчинити певні дії.

На обґрунтування позову посилався на таке. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , який за життя перебував на обліку та отримував страхові виплати у Лисичанському міському відділенні Фонду. Після отримання свідоцтва про смерть батька він звернувся до приватного нотаріуса з метою отримання спадщини. На запит адвоката відповідач надав інформацію про відсутність заборгованості за страховими виплатами.

Відповідно до листа Лисичанського міського відділення Фонду від 16 червня 2020 року № 1568/02-1 ОСОБА_2 12 січня 2015 року вперше звернувся до відділення із заявою про продовження раніше призначених страхових виплат. На підставі зазначеної заяви Лисичанське міське відділення Фонду продовжило виплати ОСОБА_2 із 01 січня до 30 червня 2015 року та виплатило заборгованість за період з 01 червня до 31 грудня 2014 року. 22 липня 2015 року його батько звернувся до відділення із черговою заявою про продовження страхових виплат, які продовжені на період з 01 липня до 31 грудня 2015 року.

Починаючи із січня 2016 року ОСОБА_2 за продовженням виплат до відділення не звертався, тому нарахування та виплата страхових сум не проводилася. Таким чином, ОСОБА_2 не отримував страхові виплати із 01 січня 2016 року до дня смерті.

Нарахування страхових виплат потерпілому були припинені у зв`язку із закінченням терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Припинення виплат ОСОБА_2 з підстав закінчення терміну дії довідки є незаконним, оскільки на момент припинення їх нарахування (січень 2016 року) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не мала строку дії, тому він як спадкоємець за законом після смерті батька має право на отримання сум страхових виплат, які належали померлому і входять до складу спадщини за період із січня 2016 року до березня 2020 року.

З урахуванням наведеного позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визнати за ним право власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотримані страхові виплати за період із січня 2016 року до березня 2020 року та зобов`язати Фонд нарахувати та виплатити йому страхові виплати у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 за період із січня 2016 року до березня 2020 року.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що припинення нарахування Фондом страхових виплат потерпілому ОСОБА_2 здійснено з 01 січня 2016 року, тобто ще за чотири роки до часу його смерті. Потерпілий у встановленому законом порядку не оскаржив дії або бездіяльність щодо ненарахування та невиплати йому відповідних виплат, тобто за життя не виявив інтересу та волі на те, щоб відновити нарахування щомісячної грошової суми страхових виплат. Отже, указані суми за життя йому не нараховувалися і не можуть входити до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 . До складу спадкового майна входить лише призначена сума страхового відшкодування, а право на її призначення та виплату згідно із статтею 1219 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до складу спадщини не входить.

Постановою Луганського апеляційного суду від 01 липня 2021 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 квітня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 як спадкоємцем за законом право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотримані страхові виплати за період із січня 2016 року до березня 2020 року. Зобов`язано Фонд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати в порядку спадкування після померлого батька ОСОБА_2 за період із січня 2016 року до березня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що потерпілому ОСОБА_2 страхові виплати були призначені пожиттєво, тому останній мав право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до робочих груп Фонду про продовження виплат. ОСОБА_2 за життя право на отримання страхових виплат не втратив, тому позивач як спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У липні 2021 року Фонд звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що страхові виплати ОСОБА_2 були призначені не безстроково, а на період до 31 грудня 2015 року. У зв`язку з цим окрема постанова про припинення виплат не виносилась.

У заяві від 22 липня 2015 року ОСОБА_2 самостійно просив продовжити раніше призначену страхову виплату лише на період з липня до грудня 2015 року. Нарахування виплат ОСОБА_2 припинилось з 01 січня 2016 року, тобто за чотири роки до його смерті. ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не оскаржив дії або бездіяльність щодо ненарахування або невиплати йому відповідних виплат. До складу спадкового майна входить лише призначена сума страхового відшкодування, а право на її призначення та виплату згідно зі статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/18-ц, від 16 грудня 2020 року у справі № 428/12730/19.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Фонду на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2021 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року зупинено касаційне провадження у цій справі дозакінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво21).

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2022 року поновлено касаційне провадження у цій справі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Стаханові Луганської області.

Страхові виплати потерпілому ОСОБА_2 були призначені пожиттєво.

Відповідно до довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, № 4689, виданої 12 січня 2015 року Управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, ОСОБА_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області на підставі довідки внутрішньо переміщеної особи від 12 січня 2015 року № 4689, з 01 січня 2015 року до 31 січня 2015 року.

На обліку ОСОБА_2 перебував з 28 грудня 2011 року, має зареєстрований страховий випадок профзахворювання, що отримане 09 грудня 2011 року. За висновком медико-соціальної експертної комісії від 18 січня 2012 року, серія 10ААА № 059821, потерпілому встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 30 %, у тому числі 5 % - за трудовим каліцтвом (дата за актом - 17 січня 1991 року), 25 % - за професійним захворюванням (дата за актом - 09 грудня 2011 року) безстроково.

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області від 12 лютого 2015 року продовжено потерпілому ОСОБА_2 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, у розмірі 3 216,77 грн з 01 лютого 2015 року до 30 червня 2015 року.

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області від 31 липня 2015 року продовжено потерпілому ОСОБА_2 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 3 216,77 грн, з 01 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , виданого 04 червня 2020 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 та у передбачений статтею 1270 ЦК України строк звернувся із заявою про прийняття спадщини.

06 липня 2020 року приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Короткевич О. Г зареєстрував у Спадковому реєстрі спадкову справу за № 45-2020, що підтверджується копією витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 06 липня 2020 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прийняв спадщину, яка складається з: недоотриманої пенсії, сума якої становить 341 161,99 грн.

ОСОБА_2 страхові виплати не отримував з 01 січня 2016 року, зазначені обставини не заперечувалися відповідачем, що підтверджується змістом відзиву на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області, за заявою потерпілого ОСОБА_2 як внутрішньо переміщеної особи, проведено раніше призначені страхові виплати на період дії довідки від 12 січня 2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції за період з 01 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року.

У матеріалах справи є дублікат довідки від 12 січня 2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, яка видана ОСОБА_2 і в якій строк дії довідки зазначено до 31 грудня 2054 року. Вказана довідка додана до відзиву на позовну заяву Управлінням виконавчої дирекції Фонду та засвідчена головним спеціалістом юридичного відділу. Тому посилання представника відповідача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на те, що в матеріалах страхової справи відсутня зазначена довідка, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Тлумачення статті 1227 ЦК України дає підстави зробити висновок, що:

- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Згідно зі статтею 28 Закону № 1105-XIV грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Відповідно до статті 40 зазначеного Закону (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року

у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) зазначено, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».

Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 , оскільки припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та неоскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України, ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

Подібні висновки викладені у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20).

Верховний Суд відхиляє посилання касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій правових позицій, викладених Верховним Судом у постановах від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/18-ц, від 16 грудня 2020 року у справі № 428/12730/19, оскільки Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) відступила від зазначених правових висновків.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області залишити без задоволення.

Постанову Луганського апеляційного суду від 01 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик