Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7602/21 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 68 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/7602/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих аліментів, стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через представника ОСОБА_3 ,

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 01 лютого 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у сумі 27 312,10 грн, як набуті без достатньої правової підстави та - 120 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 червня 2020 року в справі №296/12074/19 із нього були стягнуті на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки та на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/8 частки. Постановою Житомирського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/8 частки скасоване та ухвалене нове, яким у стягненні аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років відмовлено. Надалі заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2021 року в справі №296/3410/20 його позов про оспорювання батьківства та виключення відомостей про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини задоволений. Далі рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2021 року в справі №296/12074/19 за нововиявленими обставинами рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 15 червня 2020 року в справі №296/12074/19 скасоване та у задоволенні позову ОСОБА_2 до нього про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною віку трьох років відмовлено. Разом із тим, у виконавчому провадженні №62442515 стягнуто з нього на користь відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років в сумі 5 182,97 грн., а також у виконавчому провадженні №62442450 стягнуті з нього на користь відповідача аліменти на утримання дитини у сумі 19 107,73 грн. Також, він поніс витрати на сплату судових зборів впродовж 2020-2021 років у сумі 3 021,40 грн, які не були йому повернуті та які він відносить до суми понесених збитків. За таких обставин, загальна сума безпідставно стягнутих з нього коштів склала 27 312,10 грн. Відповідач безпідставно заволоділа вказаними коштами, ввівши його в оману щодо батьківства, а тому з метою відновлення рівноваги повинна їх відшкодувати на підставі ст.ст.1212-1215 ЦК України. Також внаслідок незаконних протиправних дій відповідача щодо введення його в оману з приводу батьківства, численних судових процесів упродовж тривалого часу, виконавчих проваджень із примусового стягнення з нього грошових коштів упродовж 2019-2021 років він двічі перебував у лікарні та стан його здоров`я погіршився, загострилися хронічні хвороби, що становило загрозу для його життя. Внаслідок пережитого стресу та емоційної напруги, що були заподіяні йому недобросовісними діями колишньої дружини, стан його фізичного та психологічного здоров`я погіршився та він потрапив до психіатричної лікарні після суїцидальної спроби. Недобросовісні ганебні дії відповідача довели його до суїцидальної спроби, він втрати життєві орієнтири та інтерес до життя.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 01 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, через представника адвоката Мариніну М.О. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що має місце недобросовісність ОСОБА_2 , як набувача аліментів, та стягнення аліментів із позивача проводилося не добровільно, а на підставі рішення суду, тобто в примусовому порядку. Фактично відповідач, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з позивачем, ввела його в оману щодо батьківства малолітнього ОСОБА_4 , чинила позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, стягнула в примусовому порядку аліменти на утримання дитини та своє утримання, а коли позивач дізнався, що він не є батьком дитини, тричі ухилялася та не приводила дитину для проведення експертизи на предмет встановлення батьківства. Внаслідок вчинення відповідачем незаконних та протиправних дій позивач двічі перебував у лікарні, стан його здоров`я погіршився та загострилися хронічні хвороби, що становило загрозу для його життя. Все це 09 березня 20020 року стало причиною суїцидальної спроби. ОСОБА_1 втратив життєві орієнтири та інтерес до життя. Після пережитого постраждала його ділова репутація як військовослужбовця, що в подальшому спровокувало його звільнення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Позицію ґрунтує на тому, що ухвалою Корольовського райсуду м. Житомира від 05 січня 2021 року ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду відмовлено. Відмовляючи у повороті виконання, суд послався на те, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що підставою для скасування судом апеляційної інстанції рішення Корольовського районного суду м. Житомир від 15 червня 2020 року в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років стало повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або подання нею підроблених документів. Ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_1 не оскаржував та вона набрала законної сили, а тому факти, встановлені ухвалою суду щодо відсутності доказів повідомлення нею завідомо неправдивих відомостей або подання підроблених документів у справі про стягнення аліментів, доказуванню не підлягають. Усвідомлюючи безперспективність повороту виконання у справі про стягнення аліментів на дитину, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про повернення сплачених аліментів на підставі ст.ст.1212,1215 ЦК України. Позивачем умисно обрано неналежний спосіб захисту. У порядку ст.1215 ЦК України кошти повернути неможливо, оскільки законом передбачені особливості повороту виконання судового рішення у справах про стягнення аліментів (ст.445 ЦПК України) у випадку, якщо з підставі відсутності кровного споріднення з дитиною порушено питання про скасування судового рішення про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року доповнення до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 повернуті у зв`язку з тим, що подані після спливу строку на апеляційне оскарження.

У судове засідання учасники справи не з`явилися. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить справу розглянути у її відсутності (а.с.213,218). Позивач ОСОБА_1 спрямував заяву з проханням розглянути справу без нього за наявними доказами (заява приєднана до матеріалів справи). Повідомлення представника учасника справи вважається повідомленням цієї особи (а.с.214). Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Участь у суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Частиною першою ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Правовий аналіз ст.1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з пунктом першим частини першої ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що у справі №296/12074/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною віку трьох років, рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 15 червня 2020 року були присуджені з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від доходу ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття, а також були присуджені аліменти на утримання ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/8 частки від доходу ОСОБА_1 . Постановою Житомирського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на тримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років скасовано та у задоволенні таких вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У справі №296/3410/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису, заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2021 року з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключено з графи «батько» запис про ОСОБА_1 . Ухвалюючи відповідне заочне рішення, суд першої інстанції у його мотивувальній частині прописав, що відповідач ухилялася від проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, не надала заперечень щодо невизнання позивачем свого батьківства, а також, за наявності опосередкованих доказів визнання нею факту відсутності батьківства (роздруківка повідомлення із смартфону), вважав встановленим той факт, що позивач у справі не є біологічним батьком дитини, для з`ясування якого у справі призначалася експертиза. Оскільки предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною та у разі беззаперечного доведення саме цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини, то ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення, яка судом першої інстанції залишена без розгляду в зв`язку з тим, що в подальшому ОСОБА_2 подала про це відповідну заяву.

За заявою ОСОБА_1 рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2021 року за нововиявленими обставинами скасоване рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 15 червня 2020 року в справі 296/12074/19 та ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною віку трьох років відмовлено.

За загальним правилом, передбаченим п.1 частиною першою ст.1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню. Аналіз п.1 частини першої ст.1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року в справі №6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року в справі № 382/1728/18). При цьому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року в справі №753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Як убачається із матеріалів справи, аліментні виплати на дитину та дружину позивач здійснював не добровільно, а в примусовому порядку за виконавчими провадженнями №№62442450, 62442515 (а.с.25-26).

Так, із довідки-розрахунку від 06 серпня 2021 року №19.22/32/2021/13/82320 Корольовського відділу ДВС у м. Житомирі слідує, що у виконавчому провадженні №62442450 із примусового виконання виконавчого листа від 26 червня 2020 року №296/12074/19, виданого Корольовським районним судом м.Житомира, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частики, з боржника ОСОБА_1 стягнуто 19 107,73 грн. за серпень 2020 року - січень 2021 року (а.с.30).

Із листа Корольовського відділу ДВС у м. Житомирі від 23 жовтня 2020 року №18.22/32/2020/13/125901 слідує, що на примусовому виконанні перебувало також виконавче провадження №62442515 із виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років у розмірі 1/8 частки. У ході здійснення примусового виконання державним виконавцем виносилася постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 , яка направлялася для виконання за місцем роботи. У період із серпня по вересень 2020 року із заробітної плати ОСОБА_1 відраховано на депозитний рахунок відділу ДВС кошти в загальній сумі 5 182,97 грн, які державним виконавцем перераховані за належність: на витрати виконавчого провадження за користування АСВП 69 грн. та на користь стягувача ОСОБА_2 5 113,97 грн.

Отже, відповідач за виконавчим провадженням №62442515 не набувала коштів у сумі 69 грн, а тому вона не може їх повертати, оскільки повернути можна те, що отримано.

Оскільки, аліментні виплати у сумі 24 221,70 грн. (19 107,73 грн. у ВП №62442450 + 5 113,97 грн. у ВП №62442515) позивач здійснив не добровільно, а в примусовому порядку на виконання судового рішення, то відсутні правові підстави для повернення цих коштів платнику аліментів, тобто для стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в порядку, визначеному ст.1215 ЦК України. За таких обставин зайвим обговорювати питання подальшого предмета доказування у справі, а саме, рахункової помилки та недобросовісності з боку набувача.

Водночас, ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12 лютого 2021 року, у мотивувальній частині якого прописано, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком дитини, в порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством, порушив питання про скасування судового рішення про стягнення з нього аліментів за нововиявленими обставинами та рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2021 року скасовано рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 червня 2020 року і ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та неї до досягнення дитиною віку трьох років.

Закон у такому випадку передбачає особливості повороту виконання судового рішення у справах про стягнення аліментів, що врегульовано п.3 частини третьої і частиною п`ятою ст.444 ЦПК України, а також частиною другою ст.445 ЦПК України, та є тим спеціальним інститутом цивільного права, який належить застосовувати до спірних правовідносин в частині стягнення суми 24 221,70 грн.

Інше питання, що на час звернення до суду із заявою про поворот виконання, судове рішення про стягнення аліментів має бути вже переглянутим за нововиявленими обставинами та за результатами саме такого перегляду в задоволенні позову має бути, зокрема, відмовлено. Крім того, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (ст.179 СК України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, а вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини. Концепція забезпечення найкращих інтересах дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві, а тому в справах про стягнення аліментів поворот виконання може бути допущений лише тоді, коли рішення суду про стягнення аліментів було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача, що становить предмет доказування у порядку частини другої ст.445 ЦПК України.

Вимога відносно стягнення 3 021,40 грн, що є судовим збором у інших цивільних справах, також не можуть бути задоволена, оскільки питання розподілу (відшкодування) судового збору належить вирішувати у справі, де такий судовий збір був сплачений та за наслідками розгляду вимог у цих справах. Окрім того, судовий збір сплачується на користь держави, а тому в порядку глави 83 ЦК України апріорі не може бути стягнутим, бо набується державою.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У позовній заяві вимога про стягнення моральної шкоди обґрунтована, зокрема, недобросовісністю відповідача та доведенням позивача до суїцидальної спроби.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята ст.12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

Із положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії ставить під сумнів, у даному випадку на позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо недобросовісності відповідача ґрунтуються виключно на переоцінці доказів, яким правильно надана оцінка судом першої інстанції у відповідності до положень ст.89 ЦПК України. Окрім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які доводять причино-наслідковий зв`язок між діями відповідача та суїцидальними спробами позивача. Посилання апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо відмови у відшкодуванні моральної шкоди не спростовують. Доказування ґрунтуватися на припущеннях, як і рішення, не може.

Із огляду на вищевикладене, позов задоволеним бути не може. Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування або зміни відсутні, що узгоджується із положеннями ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 01 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 04 січня 2023 року.