ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2022 року м. Кропивницький

справа № 404/2765/20

провадження № 22-ц/4809/587/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник Управління Служби безпеки України в Черкаській області

Черевко Т.О.

Прохоренко Т.В.,представник ОСОБА_1

представник Кропивницького районний відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)- Гіль Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Служби безпеки України в Черкаській області на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.01.2022, суддя Кулінка Л.В., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», Управління Служби безпеки України в Черкаській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1, Кропивницький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття заборони на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», Управління Служби безпеки України в Черкаській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття заборони на нерухоме майно.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_4 на праві особистої власності належав житловий будинок розташований у АДРЕСА_1 .

Житловий будинок раніше належав ОСОБА_3 , на підставі дублікаті свідоцтва на право власності, виданого Кіровоградським міськвиконкомом від 15.07.1996 року за № 3510, та зареєстрованого Кіровоградським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації від 15.07.1996 року за № 6739/23, що підтверджується дублікатом свідоцтва посвідченого 16.03.2005 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 647, та витягом Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6761024 від17.03.2005 року.

Зазначений будинок переданий, ОСОБА_4 , як стягувачу в рахунок погашення боргу, ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 на суму 42182,80 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, успадкувала після смерті ОСОБА_4 , житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданим 07.06.2006 року державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Тєрєховою С.В., зареєстрованим в реєстрі за № 3-1010.

ОСОБА_2 зазначила, що в січні 2020 року їй стало відомо про накладення заборон на житловий будинок, який є її власністю.Зазначені обставини перешкоджають їй розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.

Зазначає, що на момент накладення обтяжень на нерухоме майно, власником цього будинку був ОСОБА_3 і лише через деякий час, в ході виконання рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12.08.1999 року по справі № 2-2878/99, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 42184,80 грн., зазначений будинок по ціні 42464,00 грн., було передано у власність ОСОБА_4 , що підтверджується актом державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції міста Кіровограда від 26.04.2001 року.

Отже ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не мають жодного відношення до вищевказаних обтяжень у вигляді заборон та арешту.

Просила суд скасувати обтяження, що містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у вигляді заборони на нерухоме майно, а саме: реєстраційний номер обтяження: 7333915, зареєстровано: 05.06.2008 15:16:03 за № 7333915 реєстратором: Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області, підстава обтяження: повідомлення, б/н, 10.08.1998, Управління Служби Безпеки України в Черкаській області, об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_3 , причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані: архівний запис 2977-41 заб.. 163, заявник: Друга Кіровоградська Державна нотаріальна контора; реєстраційний номер обтяження: 7333987, зареєстровано: 05.06.2008 15:19:16 за № 7333987 реєстратором: Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області, підстава обтяження: договір застави, б/н, 17.07.1997, Друга Кіровоградська Державна нотаріальна контора, об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_3 , причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані: архівний запис 796-4 стр. 23+, заявник: Друга Кіровоградська Друга державна нотаріальна контора; реєстраційний номер обтяження: 7188483, зареєстровано: 15.05.2008 14:16:10 за № 7188483 реєстратором: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1, підстава обтяження: ухвала, б.н. 23.04.1999, Кіровський суд міста Кіровограда, об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_3 , причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані: архівний запис 3810-41 від 23.04.1999, заявник: Перша кіровоградська державна нотаріальна контора. Скасувати обтяження, що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у вигляді арешту (архівний запис), а саме: реєстраційний номер обтяження: 8083458, зареєстровано: 17.10.2008 10:54:03 за № 8083458 реєстратором: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 2, підстава обтяження: ухвала, б/н, 23.04.1999, Нарсуд Кіровського р-ну, об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_3 , причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані: архівний номер: 490035KIROVOGRAD2, архівна дата: 06.05.1996, дата виготовлення: 06.05.1999, № реєстра: 3510-41, внутр. № ED482D6F37, комментарий: заб. 27 30.04.99.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.02.2021 до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Кропивницьку міську державну нотаріальну контору №1, Кропивницький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.01.2022 позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права. Зазначено зокрема, що Управління Служби безпеки України в Черкаській області є неналежним відповідачем у даній справі.

Крім того, оскільки на час передачі будинку ОСОБА_4 вказане обтяження існувало, у разі невиконання ОСОБА_3 договору застави, продаж будинку на прилюдних торгах не створює підстав для набуття позивачем його у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину. Право на спірний будинок ОСОБА_4 та в подальшому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.06.2006, ОСОБА_2 набуто на підставах, заборонених законом.

Позивач не довів належними доказами відсутність зобов`язань за попередніми обтяженнями.

В матеріалах справи містяться докази, що на виконання вироку Черкаського районного суду від 30.09.1999 до ДВС Кіровського районного управління юстиції було скеровано виконавчі листи про конфіскацію майна засудженого ОСОБА_3 . Судом не перевірено чи не існує прав третіх осіб на вказаний будинок.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.05.2022 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05.05.2022 справу призначено до розгляду.

Представник позивача надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що згідно копії договору застави від 16.07.1997 року посвідченого приватним нотаріусом Кіроворадського міського нотаріального округу від 16.07.1997 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1984, ОСОБА_3 передав у заставу за кредитним договором № 42/97 від 16.07.1997 року укладеного між Товаристовм з обмеженою відповідальністю «Альмеда» та ОСОБА_3 , житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.108-115).

Протоколом про накладеня арешту на майно та передачі його на зберігання від 15.07.1998 року винесеного старшим слідчим Управління Служби безпеки України в Черкаській області накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 (а.с.44).

Ухвалою від 23 квітня 1999 року Кіровського райсуду міста Кіровограда у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 16).

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 серпня 1999 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 42184,80 грн. (а.с.13).

Вироком від 30 вересня 1999 року Черкаським районним судом Черкаської області, ОСОБА_3 засуджений у скоєні злочинів передбачених статтями 86-1, частиною другою статті 148-4, частиною першою статті 148-5, частиною першою статті 172, частинами другою-третьою статті 194, Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна: транспортних засобів, що належали йому на праві власності з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з адміністративно-господарських обов`язків строком на 5 років (а.с.45-46).

Згідно листа № 530 від 28.10.2002 року наданого відділом Державної виконавчої служби Соснівського району міста Черкаси виконавчі листи про виконання рішень суду щодо іншого майна підсудних, в тому числі приватного будинку АДРЕСА_1 направлені на виконання по територіальності до державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції у місті Кіровограді (а.с.48).

Відповідно до копії акта передачі будинку АДРЕСА_1 за ціною 42464 від 26.04.2001 року затвердженого начальником Відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції в ході виконання рішення Кіровського райсуду міста Кіровограда державним виконавцем накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 на підставі дубліката свідоцтва про право власності виданого Кіровоградським міськвиконкомом від 15.07.1996 року за № 3510, та зареєстрованого бюро технічної інвентаризації за кадастровим номером 6739/23. 07.12.2000 року цей будинок було передано на реалізацію в КДФ «Укрспецюст».

У зв`язку з тим, що другі прилюдні торги не відбулись через відсутність покупців, стягувач ОСОБА_4 заявив свою згоду залишити за собою нереалізоване майно в рахунок погашення боргу, а тому на підставі Закону України «Про виконавче провадження» майно, а саме будинок АДРЕСА_1 по ціні 42464,00 грн., переданий в особисту власність ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу згідно з рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда № 2-2878 від 12 серпня 1999 року (а.с. 14).

Згідно дубліката свідоцтва посвідченого 25.06.2001 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. засвідчено, що ОСОБА_4 належить на праві особистої власності житловий будинок АДРЕСА_1 , який залишився за стягувачем в рахунок погашення боргу на суму 42184,80 грн., згідно рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда № 2-2878 від 12.08.199 року. Житловий будинок раніше належав ОСОБА_3 на підставі дублікату свідоцтва про право власності виданого Кіровоградським міськвиконкомом від 15.07.1996 року за № 3510, та зареєстрованого бюро технічної інвентаризації за кадастровим номером 6739/23 (а.с.8).

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» № 6761024 від 17.03.2005 року, ОСОБА_4 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 на підставі дубліката свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів /647/16.03.2005/ нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. (а.с.9).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 07.06.2006 року державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Тєрєховою С.В., зареєстрованим в реєстрі за № 3-1010 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 .

Спадкове майно на яке видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 10). Зазначене також підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 5300752 від 07.06.2006 року (а.с.12).

Отже, ОСОБА_2 на підставі свідоцтво про право на спадщину /3-1010/07.06.2006 належить на праві приватної власності будинок АДРЕСА_1 . Зазначені обставини підтверджуються Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» № 11032528 від 23.06.2006 року (а.с.11).

Суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до листа Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у зв`язку з припиненням грошових зобов`язань з Товариством з обмеженою відповідальністю «Альмеда» договір застави від 16.07.1997 року посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1984 є припиненим, а наявна заборона на майно втратила актуальність (а.с. 118).

Листом Кропивницького районного відділу державної виконавчої служи Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 8617/169-23/4 від 12.05.2021 року повідомлено, що згідно аналітичного пошуку в автоматизованій системі виконавчих проваджень в Кропивницькому районному відділі державної виконавчої служи Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не перебуває та не перебувало на виконанні виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , обтяження що містяться Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у вигляді заборони на нерухоме майно Кропивницьким районним відділом державної виконавчої служи Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не накладались (а.с.119).

Практика Верховного Суду України (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису»), а також Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна) при розгляді справи даної категорії вказує на те, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Водночас, право власності позивача ОСОБА_2 на будинок не оспорено і її право щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном порушуються внесеними до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записом про обтяження.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частиною другою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Враховуючи те, що арешт на нерухоме майно позивача порушує її право власності, оскільки вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, те, що на примусовому виконанні в Кропивницькому районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) стосовно ОСОБА_2 не перебуває жодних відкритих виконавчих проваджень, у відповідачів відсутні заперечення щодо зняття арешту, суд приходить до висновку про те, що на даний час відсутні законні підстави для арешту майна позивача, а тому вважає за необхідне позовну заяву задовольнити.

Суд першої інстанції не погодився з доводами Управління Служби безпеки України в Черкаській області, що вони не є належним відповідачем у данй справі.

Суд першої інстанції, посилаючись на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року дійшов висновку, що Управління Служби безпеки України в Черкаській області є належним відповідачем, так як обтяження здійснено на підставі повідомлення Управління.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

У частинах першій і третій статті 2 ЦПК України (у редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Аналогічна норма міститься у статті 3 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що доводи викладені позивачем в частині скасування обтяжень, що містяться в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підлягають задоволенню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі в цій частині не знайшли свого підтвердження, оскільки не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 23 квітня 1999 року Кіровського райсуду міста Кіровограда у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 16).

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 серпня 1999 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 42184,80 грн. (а.с.13).

Відповідно до копії акта передачі будинку АДРЕСА_1 за ціною 42464 від 26.04.2001 року затвердженого начальником Відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції в ході виконання рішення Кіровського райсуду міста Кіровограда державним виконавцем накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 на підставі дубліката свідоцтва про право власності виданого Кіровоградським міськвиконкомом від 15.07.1996 року за № 3510, та зареєстрованого бюро технічної інвентаризації за кадастровим номером 6739/23.

07.12.2000 року будинок передано на реалізацію в КДФ «Укрспецюст».

У зв`язку з тим, що другі прилюдні торги не відбулись через відсутність покупців, стягувач ОСОБА_4 заявив свою згоду залишити за собою нереалізоване майно в рахунок погашення боргу.

На підставі Закону України «Про виконавче провадження» будинок АДРЕСА_1 по ціні 42464,00 грн., переданий в особисту власність ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу відповідно рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда № 2-2878 від 12 серпня 1999 року (а.с. 14).

Згідно дубліката свідоцтва посвідченого 25.06.2001 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. засвідчено, що ОСОБА_4 належить на праві особистої власності житловий будинок АДРЕСА_1 , який залишився за стягувачем в рахунок погашення боргу на суму 42184,80 грн., згідно рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда № 2-2878 від 12.08.199 року. Житловий будинок раніше належав ОСОБА_3 на підставі дублікату свідоцтва про право власності виданого Кіровоградським міськвиконкомом від 15.07.1996 року за № 3510, та зареєстрованого бюро технічної інвентаризації за кадастровим номером 6739/23 (а.с.8).

За Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» № 6761024 від 17.03.2005 року ОСОБА_4 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 на підставі дубліката свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів /647/16.03.2005/ нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. (а.с.9).

Матеріалами справи підтверджено, що власником майна, зокрема житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , як спадкоємець зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 07.06.2006 року державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Тєрєховою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-1010.

Спадкове майно на яке видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 10). Зазначене також підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 5300752 від 07.06.2006 року (а.с.12).

Зазначене свідоцтва про право на спадщину ніким не оспорене і не скасоване.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії договору застави від 16.07.1997 року посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу від 16.07.1997 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1984, ОСОБА_3 передав у заставу за кредитним договором № 42/97 від 16.07.1997 року укладеного між Товаристовм з обмеженою відповідальністю «Альмеда» та ОСОБА_3 , житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.108-115).

Відповідності до листа Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у зв`язку з припиненням грошових зобов`язань з Товариством з обмеженою відповідальністю «Альмеда» договір застави від 16.07.1997 року посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1984 є припиненим, а наявна заборона на майно втратила актуальність (а.с. 118).

Протоколом про накладення арешту на майно та передачі його на зберігання від 15.07.1998 року винесеного старшим слідчим Управління Служби безпеки України в Черкаській області накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 (а.с.44).

Вироком від 30 вересня 1999 року Черкаським районним судом Черкаської області ОСОБА_3 засуджений у скоєні злочинів передбачених статтями 86-1, частиною другою статті 148-4, частиною першою статті 148-5, частиною першою статті 172, частинами другою-третьою статті 194, Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна: транспортних засобів, що належали йому на праві власності з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з адміністративно-господарських обов`язків строком на 5 років (а.с.45-46).

Постановою про накладення арешту на майно від 10.06.1998 року з метою відшкодування завданих злочином збитків, на будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 накладено арешт, а постановою від 15.06.1998 року зазначене майно передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 . Про накладення арешту листом від 10.08.1998 року № 14/4320 повідомлено Обласне бюро технічної інвентаризації міста Кіровограда та Першу державну нотаріальну контору міста Кіровограда.

В подальшому, за інформацією, наданою листом № 530 від 28.10.2002 року відділом Державної виконавчої служби Соснівського району міста Черкаси виконавчі листи про виконання рішень суду щодо іншого майна підсудних, в тому числі приватного будинку АДРЕСА_1 направлені на виконання по територіальності до державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції у місті Кіровограді.

Листом Кропивницького районного відділу державної виконавчої служи Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 8617/169-23/4 від 12.05.2021 року повідомлено, що згідно аналітичного пошуку в автоматизованій системі виконавчих проваджень в Кропивницькому районному відділі державної виконавчої служи Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не перебуває та не перебувало на виконанні виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , обтяження що містяться Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у вигляді заборони на нерухоме майно Кропивницьким районним відділом державної виконавчої служи Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не накладались (а.с.119).

Встановлені обставини свідчать, що обтяження накладені на спірний будинок в результаті передачі майна в заставу за кредитним договором № 42/97 від 16.07.1997 року укладеного між Товаристовм з обмеженою відповідальністю «Альмеда» та ОСОБА_3 , та арешт майна у звязку з борговими зобов`язаннями ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 втратили свою актуальність, оскільки вимоги перед стягувачами були виконанні в повному обсязі.

З матеріалів спави вбачається, що старшим слідчим Управління Служби безпеки України в Черкаській області під час досудового слідства по криміналній справі накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 .

Вироком від 30 вересня 1999 року Черкаським районним судом Черкаської області ОСОБА_3 засуджений у скоєні злочинів передбачених статтями 86-1, частиною другою статті 148-4, частиною першою статті 148-5, частиною першою статті 172, частинами другою-третьою статті 194, Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна: транспортних засобів, що належали йому на праві власності з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з адміністративно-господарських обов`язків строком на 5 років (а.с.45-46).

Встановлені обставини свідчать, що майно, яке перебувало під арештом вироком суду не було конфісковане.

В частині доводів викладених в апеляційній скарзі, що Управління Служби безпеки України в Черкаській області є неналежним відповідачем, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що висновки суду першої інстанції в цій частині не ґрунтуються на належних та допустимих доказах і є помилковими.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт на спірне майно було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Вироком від 30 вересня 1999 року Черкаським районним судом Черкаської області ОСОБА_3 засуджено до позбавлення волі, вирішено питання щодо конфіскації майна, що є власністю засудженого. Спірний будинок вироком суду не було конфісковано на яке старшим слідчим Управління Служби безпеки України в Черкаській області накладено арешт.

Питання відносно майна, на яке було накладено арешт і яке не було конфісковане судом, який постановив вирок не вирішувалось.

З матеріалів справи вбачається, що позивач пред`являє позов з підстави необґрунтованого обмеження її права власності постановою слідчого.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц, провадження № 14-512цс/18 зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Управління Служби безпеки України в Черкаській області є неналежним відповідачем, оскільки після закінчення досудового слідства справа передана до суду і питання про зняття арешту повино було вирішуватись під час постановлення вироку, а якщо таке питання не вирішувалось то в порядку позовного провадження.

На даний час Управління Служби безпеки України в Черкаській області не є особою в інтересах якої накладено арешт, або особою яка може вплинути на вирішення питання про зняття арешту.

Суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи, що є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги встановленні обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом заборони на нерухоме майно з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити. В іншій частині рішення залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Черкаській області задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.01.2022 в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом заборони на нерухоме майно скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом заборони на нерухоме майно відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Повний текст постанови складено 29.07.2022.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: