Справа № 144/1425/20
Провадження № 22-ц/801/942/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 рокуСправа № 144/1425/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 26 квітня 2021 року суддею цього суду Герман О. С., дата складання його повного тексту невідома,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання, мотивуючи його тим, що сторони перебували у шлюбі з 14 жовтня 2000 року до 03 вересня 2008 року.

В шлюбі у сторін народились: донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розлучення діти залишились проживати з матір`ю.

Донька ОСОБА_3 , яка перебуває на утриманні позивача, навчається на другому курсі Вінницького торговельно економічного університету КНТЕУ за спеціальністю «Готельно-ресторанна справа». Термін навчання до 30 червня 2022 року. Вартість навчання складає 22500 грн.

Відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча є працездатною, фізично здоровою особою і тому має можливість утримувати їхню спільну дитину, проте в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на період її навчання.

Пославшись на викладене ОСОБА_1 просила суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення дитиною навчання чи до досягнення 23 років.

Заочним рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 26 квітня 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 04 листопада 2020 року і до закінчення навчання або досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 02 березня 2022 року залишена без задоволення.

22 квітня 2022 рок до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на вищевказане рішення, в якій він, посилаючись на порушення вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народилась донька ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Виконкомом Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області (а. с. 8).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Виконкомом Петрашівської сільської ради Теплицького району 12 липня 2006 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народився син ОСОБА_5 (а. с. 9).

03 вересня 2008 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 03 вересня 200 року відділом РАЦС Теплицького РУЮ Вінницької області (а. с. 6).

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим 02 квітня 2010 року Виконкомом Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області 02 квітня 2010 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_8 , дружини ОСОБА_8 (а. с. 7).

Довідкою №272 від 01 жовтня 2020 року, виданою Виконкомом Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, підтверджується, що до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: чоловік ОСОБА_7 , дочка - ОСОБА_5 , дочка - ОСОБА_9 , син - ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_10 (а. с. 15).

ОСОБА_5 навчається на 2 курсі заочної форми навчання, яка навчається за умовами договору про навчання на факультеті торгівлі, маркетингу та сфери обслуговування Вінницького торговельно-економічного інституту КНТЕУ. Період навчання з 01 вересня 2019 року до 30 червня 2022 року. Стипендію не отримує. Зазначене підтверджується договором №34 ГРСзе від 19 серпня 2019 року про надання освітньої послуги між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою та довідкою директора Вінницького торговельно-економічного інституту КНТЕУ №326 від 28 липня 2020 року (а. с. 13-14).

Квитанціями №0.0..1 від 20 січня 2020 року, № 0.0..1 від 22 серпня 2020 року, № 0.0..1 від 30 жовтня 2020 року, № 0.0..1 від 30 жовтня 2020 року, № 0.0..1 від 30 жовтня 2020 року підтверджується здійснення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 плати за навчання ОСОБА_5 та за проживання у гуртожитку (а. с. 10-11).

Відповідно до довідки, виданої у жовтні 2020 року начальником УПСЗН Теплицької РДА Міністерства соціальної політики України, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Теплицькому УПСЗН та отримує допомогу для малозабезпечених сімей, яка за період з травня 2020 року до липня 2020 року в сумі склала 8215,59 грн (а. с. 16).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.

Встановивши вказані вище обставини, суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, а саме: досягнення донькою 18-річного віку; продовження нею навчання на контрактній основі, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, зокрема на оплату навчання та оренду житла, необхідність оплати харчування, придбання одягу, взуття, канцелярських товарів та наявність інших необхідних життєвих витрат; можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, визначивши аліменти, які підлягають стягненню, у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довела суду фінансову можливість відповідача надавати допомогу доньці апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки в розумінні вимог ст. 81 ЦПК України, саме на відповідача, а не на позивача покладається обов`язок спростувати доводи позивача та довести, в даному випадку, фінансову неспроможність сплачувати аліменти на її утримання.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 закінчує навчання у лютому 2022 року не спростовують його обов`язок як батька утримувати свою доньку, яка продовжує навчання та спростовується інформацією з довідки №326 від 28 липня 2020 року, виданої директором ВТЕІ КНТЕУ, де вказано, що період навчання ОСОБА_5 з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2022 року (а. с. 14).

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_5 працює у інтернет-магазині не підтверджуються належними доказами, в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки з роздруківок з інтернет-магазину, наданих ОСОБА_2 , апеляційний суд не може встановити, що на фото зображена саме ОСОБА_5 , а також той факт, що вона отримала дохід з цього інтернет-магазину (а. с. 82-84). Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про приналежність інтернет-магазину ОСОБА_5 .

Також, як мотив для відмови у стягненні аліментів судом не може бути визнана та підстава, що апелянт не може сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, через те, що вже сплачує аліменти на утримання сина в такому ж розмірі, що в сумі становить половину від його доходів, що на думку ОСОБА_2 є несправедливим щодо його матеріального становища, оскільки судами не встановлено, що ОСОБА_5 має дохід та працює, а суд не може відмовити у стягненні аліментів на утримання одного із дітей через утримання іншого з них, що порушить його права, визначені Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст.375ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 26 квітня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді Т. Б. Сало

М. М. Якименко