Справа № 185/8190/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

16 червня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К. С.,

представника позивача - ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів у якому просить: позбавити останніх батьківських прав щодо дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; призначити позивача опікуном дитини.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі є батьками дитини, яка проживала з ними у АР Крим. З липня 2021 року онука проживає разом із позивачем, а батьки дитини залишились проживати у АР Крим. З цього часу, відповідачі не надають матеріальної допомоги на утримання дочки. Позивач створила усі належні умови для проживання онуки, адже остання живе із бабцею у двокімнатній квартирі та має окрему кімнату; відвідує школу. Дитина бажає проживати із бабцею та не хоче повертатись до батьків із-за неналежного відношення таких до неї. Вважає, що батьки відмовились від дитини, ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення таких батьківських прав у відповідності до СК України, Закону України «Про охорону дитинства» та в інтересах дитини. Наводить дані про те, що оскільки дитина позбавлена батьківського піклування, а відтак наявні підстави для призначення опікуна у відповідності до ст. 60 ЦК України.

Відповідачами не подано відзиви, які би містили заперечення на позов.

23 жовтня 2021 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області справу передано до Київського апеляційного суду для визначення територіальної підсудності справи.

05 листопада 2021 року ухвалою Київського апеляційного суду підсудність справи визначено за Подільський районним судом м. Києва.

23 листопада 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

13 червня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представником третьої особи подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив такий задовольнити з підстав викладених у заявах по суті.

У судове засідання відповідачі не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Клопотань про відкладення судового засідання не надійшло.

У судове засідання представник третьої особи не з`явився, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

Суд враховує обставину неподання відповідачами відзиву на позов та думку сторони позивача щодо можливості розгляд у справи у відсутності відповідачів, а відтак суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Позивач є матір`ю відповідача ОСОБА_3 , що підтверджено копією свідоцтва про народження /арк. спр. 6/.

Суд установив, відповідачі є батьками дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - Автономна Республіка Крим, місто Ялта, смт. Гаспра, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Відтак, ОСОБА_2 є рідною бабцею ОСОБА_5 .

Дитина проживає разом із бабцею за адресою - АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджена актом про спільне проживання позивача із дитиною від 15 лютого 2022 року, що міститься у матеріалах справи.

Отже, бабця у відповідності до ст. 165 СК України має право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

Таким чином, між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо позбавлення батьків батьківських прав відносини дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Повертаючись до матеріалів справи суд відмічає, що позивач обґрунтовує ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, зокрема ненаданням батьками матеріальної допомоги на утримання дитини.

Попри те, наведену обставину суд оцінює критично адже вона не свідчать про винну поведінку відповідачів та свідоме нехтування ними батьківських обов`язків по вихованню дитини, а відтак не підтверджує наявність підстав для ухилення батьків від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Натомість, суд відмічає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та виконання такого обов`язку регулюється главою 15 СК України (обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання).

Суд установив, що третьою особою надано висновок про недоцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 від 04 листопада 2021 року № 784. Із висновку установлено, що батьки проживають у АР Крим. Батьки надали пояснення третій особі щодо позбавлення їх батьківських прав відносно дитини, але останні заперечили проти цього з підстав неможливості повернення на підконтрольну територію України. Підтримують родинні відносини із дитиною.

Відповідно до характеристики загальноосвітньої школи № 15 міста Павлограда Дніпропетровської області за місце навчання дитини від 15 лютого 2022 року, остання навчається у школі з 01 вересня 2021 року. Батьки не підтримують зв`язок із класним керівником, навчанням дитини не цікавляться. Натомість, це здійснює бабуся.

Згідно з інформації загальноосвітньої школи № 15 міста Павлограда Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року № 96 дитина зараховано наказом по школі на підставі заяви матері, бабусі, та свідоцтва про народження. Дитина проживає із бабусею. Батьки дитини проживають у АР Крим. Дитина фактично залишилась без батьківського піклування.

Разом із тим, у судовому засіданні оглянуто DVD-диск з якого установлено, що бабця спілкується із матір`ю дитини. З розмови установлено, що батьки мають намір піклуватися про свою дочку, але у зв`язку із тим, що проживають у АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією України, та через неможливість проїзду кордону, відсутня можливості забрати дитину на проживання до себе. Разом із тим, установлено, що батьки мають намір надалі підтримувати родинні зв`язки із дитиною та матеріально забезпечувати її, адже матір дитини просила у бабці номер картки, однак остання повідомила про неможливість здійснення таких переказів на підконтрольну територію України.

Відтак, суд аналізуючи подані докази, як окремо кожен так і в їх сукупності, прийшов до висновку про те, що зазначені вище дії відповідачів, а саме подання заперечень щодо позбавлення батьківських прав, заяву матері до школи, розмову бабці із матір`ю дитини, підтверджують ту обставину, що ними не втрачено інтерес до дитини та свідчать про їх намір та бажання піклуватися про свою дочку.

Разом із тим суд відмічає, що проживання батьків на тимчасово окупованій території України не може бути безумовною підставою для позбавлення таких батьківських прав відносно дитини.

Суд критично оцінює надані дані у інформації загальноосвітньої школи від 16 лютого 2022 року № 96 в частині фактичного залишення дитини без батьківського піклування, адже рішення про надання такого статусу приймають на підставі ряду документів уповноваженими органами у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «ПОРЯДОК

провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» (із наступними змінами і доповненнями), до яких не віднесено заклади освіти.

Враховуючи наведене вище, та з метою захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування, суд прийшов до переконання про відсутність встановлення фактичних обставин у справі, які б свідчили про те, що відповідачі є особами, винна поведінка чи дії яких можуть свідчити про свідоме нехтування ними батьківських обов`язків та негативно впливати на дитину.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна правова норма міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивачем не доведено викладений у позовній заяві доводів, та судом не встановлено із матеріалів справи підстав для застосування до відповідачів крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав батьків щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , а відтак відсутні підстави для застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, а тому у позові необхідно відмовити.

Щодо позовної вимоги про встановлення опіки, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Аналогічна правова норма міститься у ст. 58 ЦК України.

Отже, опіка може бути встановлена для дитино, яка позбавлена батьківського піклування.

Статус дитини, позбавленої батьківського піклування надається зокрема, дітям батьки яких позбавлені батьківських прав , що підтверджується рішенням суду.

У цій справі заявлено перед судом дві вимоги : позбавлення батьків батьківських прав відносно дитини та встановлення опіки.

Відтак, оскільки у вимозі про позбавлення батьківських прав суд дійшов висновку про відсутність підстав у її задоволенні, а відтак немає підстав для вирішення питання про встановлення опіки над такою дитиною, а тому суд прийшов до висновку про те, що у такій вимозі необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 141, 259, 265, 273, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач-1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання - АДРЕСА_2 , серія та номер паспорта НОМЕР_3 ;

відповідач-2 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання - АДРЕСА_2 , серія та номер паспорта НОМЕР_4 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради, місцезнаходження - Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Соборна, будинок № 95, .

Повне судове рішення складено 27 червня 2022 року.

Суддя О. І. Якимець