Справа № 464/901/22
пр.№ 2/464/799/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/901/22

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ»

вимоги: відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

представники учасників справи:

представник позивача адвокат Проць Т.В.

представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» - адвокат Шилін В.А.

Обставини справи

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути: з відповідача ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» страхове відшкодування в розмірі 20 198,20 грн; з відповідача ОСОБА_2 не покриту страховим відшкодуванням майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 10 065,00 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судову справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 21 березня 2022 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків такої.

Ухвалою суду від 29 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечили.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнає з підстав, що відшкодування матеріальної шкоди покладено на страхову компанію, а завдання моральної шкоди не доведено позивачем. Заявляє про застосування строку позовної давності. Указане викладено у відзиві на позов.

Відповідач ПрАТ «СК «ВУСО» у поданому відзиві позов заперечив, покликаючись на відсутність підстав для стягнення зі страховика страхового відшкодування за відсутності подання заяви про таке в межах річного строку, який є присічним, та відсутності належних доказів розміру шкоди, яка підлягає стягненню з страховика.

Надано підтвердження надіслання даних документів іншим учасникам справи відповідно до вимог цивільного судочинства.

Третя особи письмових пояснень по справі не надали.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За положеннями ст.979 ЦК України договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст.6, п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Виходячи із положень ст.124 КУАП, особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Наведене передбачено ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно із приписами абз.3 п.2.11 Правил дорожнього руху України, що кореспондуються із п. 33.2 ст. 33 зазначеного вище Закону України, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами «д» - «є» пункту 2.10 цих Правил.

На виконання положень законодавства Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11 серпня 2011 року №274/2011 Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до вказаної інструкції у європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше.

Як вбачається із повідомлення про ДТП від 19 лютого 2019 року, воно заповнене обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце ДТП, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП для пояснення цієї схеми.

Згадане повідомлення свідчить, що 19 лютого 2019 року о 19.50 год по просп.Червоної Калини, 46 в м.Львові між автомобілем марки «Ніссан» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобілем марки «БМВ» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Відповідач свою провину у вчиненні ДТП визнала.

У повідомленні вказано, що на момент учинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ніссан» забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ № 6663451 третьої особи ТзОВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», а автомобіля «БМВ» - полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.174367624 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Наведене свідчить, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) без висловлених зауважень, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства є належним доказом обставин скоєння ДТП та вини особи, що таку вчинила відповідача ОСОБА_2 . Такі обставини учасниками справи не оспорюються.

На звернення позивача до третьої особи ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» із заявою про страхове відшкодування від 21 лютого 2019 року, останньою листом від 27 березня 2019 року за № 51-1226 відмовлено у такому та зазначено наступне.

У ході перевірки за допомогою електронного ресурсу МТСБУ встановлено, що на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди діяло два поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо забезпеченого транспортного засобу «Ніссан» VIN-код НОМЕР_3 : поліс АМ № 3452037 ПрАТ «СК «ВУСО» від 02 березня 2018 року, поліс АМ № 6663451 ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» від 22 вересня 2018 року. Поліс ПрАТ «СК «ВУСО» було укладено раніше, а за положеннями ч.1 ст.989 ЦК України якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України). За відсутності правових підстав для страхового відшкодування роз`яснено право звернення до ПрАТ «СК «ВУСО» для врегулювання страхової виплати відповідно до чинного законодавства України.

Разом з тим, позивач до відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування до даного часу не звернувся, докази такого у матеріалах справи відсутні. Неподання позивачем заяви підтверджується самим відповідачем ПрАТ «СК «ВУСО».

Як убачається із приписів ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

За відсутності звернення позивача до належного страховика за страховим відшкодуванням (відповідно чи є згадана ДТП страховим випадком), прийняття відповідного рішення щодо виплати чи невиплати такого з відповідних підстав, звернення до суду з даного питання є передчасним. За порушення встановленої законом процедури виплати страхового відшкодування у відповідача не виник обов`язок виплати такого, і у суду відсутні підстави вважати, що останнім порушено будь-які цивільні права позивача, які б підлягали захисту у судовому порядку.

Окремо суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Ще листом у березні 2019 року ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» позивачу роз`яснено його право на звернення до належного страховика відповідача по справі. Однак позивач протягом трьох років так і не реалізував таке право, свідомо знехтував таким і, незважаючи на однозначні норми закону, звернувся безпосередньо до суду, а тому очевидно діяв недобросовісно. Безсумнівно безпосереднє звернення до суду гарантується законом, однак за конкретних обставин справи є передчасним та позбавляє права відповідача на установлений законом порядок встановлення страхового випадку та прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування.

Клопотання позивача про витребування доказів щодо повідомлення ОСОБА_2 страховика щодо страхової події за встановлених обставин не впливає на результат розгляду справи, що має наслідком відхилення такого.

Недоречними є твердження відповідача щодо пропуску присічного річного строку звернення із заявою про страхове відшкодування, який поновленню не підлягає, адже за правовою позицією Верхового Суду потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності (постанова від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України,ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За відсутності даних щодо виплати страховиком страхового відшкодування та неможливості визначення розміру недостатності страхової для повного відшкодування збитків, позов до відповідача ОСОБА_2 про стягнення непокритої майнової шкоди унаслідок ДТП є теж є передчасним.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодження її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Позивачем не підтверджено факту заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, що є його процесуальним обов`язком. Не доведено негативних наслідків та не надано доказів в підтвердження такого, не зазначено, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди 20 000 грн. Сам факт протиправних дій не свідчить про завдання моральної шкоди.

Заявлення відповідачем ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності є безпідставним, адже позивачем подано позов до суду засобами поштового зв`язку 17 лютого 2022 року та трирічний строк позовної давності не сплив (ст.257 ЦК України).

При розгляді даної справи судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачами прав позивача. Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення його прав, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку. Доводи позивача, який користується правовою допомогою адвоката, не підтверджені об`єктивними доказами, зводяться до власного суб`єктивного тлумачення обставин справи та чинного законодавства.

У матеріалах справи відсутні відомості та докази, що б спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного судочинства як свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Судові витрати

У зв`язку із відмовою в позові судові витрати по сплаті судового збору до відшкодування позивачу не підлягають (ст.141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, якими є витрати на професійну правничу допомогу, у разі відмови в позові покладаються на позивача (ч.2 ст.141 ЦПК України.

Відповідачем заявлено про відшкодування за рахунок позивача 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу з підтвердженням таких наступними доказами: ордером на надання правничої правової допомоги, договором про надання правової допомоги з додатком до нього, актом приймання наданих послуг. Про неспівмірність таких витрат заявлено позивачем.

За положеннями ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. У рішеннях Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на конкретні обставини справи: справа незначної складності, яка розглядається за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, щодо вирішення вказаного спору існує безліч судової практики, зокрема Верховного Суду, обсяг юридичної/технічної роботи - обсяг наданих послуг адвокатом щодо подання відзиву та заяви про розподіл судових витрат, що для професійного досвідченого адвоката не складає дуже багато часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, виходячи з критерію розумності, пропорційності, справедливості співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд переконаний, що розмір витрат є явно завищеним. Суд критично оцінює співмірність витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн та зменшує такі до 2500,00 грн, оскільки не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні позову.

Судові витрати позивача залишити по понесеним.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» 2500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2

відповідач Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО», код за , м.Київ, вул.Казимира Малевича, 31

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ», код за , м.Київ, просп.Героїв Сталінграда, 4, корпус 6А

Повне судове рішення складено 14 липня 2022 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО