РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Лиса Ю.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя в залі суду №5 цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач є споживачем послуг, які надаються Концерном «МТМ» за адресою: АДРЕСА_1 .

За період з 01.02.2015 року по 31.08.2021 року за послугу із централізованого опалення та гарячого водопостачання у відповідача утворилась заборгованість у сумі 50 119,44 грн., у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з позовною заявою.

19.01.2022 року судом у вказаній справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 50 119 грн., 44 коп., а також судовий збір у розмірі 2 270 грн.

18.02.2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про скасування заочного рішення.

Ухвалою суду від 23.06.2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено: заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2022 року у цивільній справі №335/10646/21 скасовано, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 28.07.2022 року.

15.07.2022 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» не визнає у повному обсязі, вважає, що позовна давність за заявленими вимогами добігла свого кінця.

Зазначає, що договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 24.09.2010 року складено з порушеннями типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №560, а саме: адреса відповідача вказана не на підставі її паспортних даних, реєстрація та фактичне місце проживання відповідача не співпадають з адресою, яка зазначена у договорі про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 24.09.2010 року.

Під час складання договору з Концерном «МТМ» ОСОБА_1 мала погане самопочуття, запаморочення, із зусиллям себе контролювала, не мала можливості перевірити усі внесені інспектором відомості, її волевиявлення не було вільним, а позивач, в свою чергу, нараховував заборгованість на підставі навмисно злочинно складеного договору від 24.09.2010 року.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що за адресою: АДРЕСА_1 , відсутній факт споживання будь-ким комунальних послуг, оскільки з 1988 року відповідач, хоча і є власником помешкання, не проживає за цією адресою, а відтак не є споживачем послуг Концерну «Міські теплові мережі».

Посилаючись на вказані обставини, відповідач просить залишити позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» без задоволення, прийняти рішення про розірвання договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 24.09.2010 року, стягнути з позивача судові витрати, пов`язані із розглядом справи.

У судове засідання представник позивача не з`явився, заяв про відкладення судового засідання не подавав. Разом із тим, у прохальній частині позовної заяви міститься клопотання представника позивача про проведення у разі розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін судового розгляду без участі представника позивача, який заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

За таких обставин, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи без участі представника позивача.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а також підтримала своє клопотання про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі наступних встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до статуту Концерну «МТМ», основною метою діяльності підприємства є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Відповідно до пункту 6 частини 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» також передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності одноособово володіє квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №273582196 від 07.09.2021 року.

24.09.2010 року між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води в житлове приміщення (квартиру) АДРЕСА_2 .

Згідно довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води, на ОСОБА_1 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким позивач здійснював облік наданих послуг.

При цьому, суд критично ставиться до твердження відповідача про те, що договір було підписано нею у поганому самопочутті, а її волевиявлення не було вільним, оскільки вони не підтверджені будь-якими доказами, при цьому ОСОБА_1 не була обмежена у праві ознайомитися зі змістом договору та підписати його у інший зручний для неї час, відмовитись від його укладання, або оскаржити у встановленому законом порядку чи визнати недійсним.

Доводи відповідача щодо підроблення договору також не приймаються судом до уваги, оскільки останні не є предметом дослідження у рамках розгляду даної цивільної справи.

Таким чином, суд доходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 з 24.09.2010 року по теперішній час є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору, а між сторонами тривають правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (надалі Правила) та Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 (Правила №2).

Відтак, непроживання у квартирі відповідача, про що вона стверджує у своїх поясненнях, не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку, а законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії за фактом її споживання.

Крім того, щодо наданих у судовому засіданні доводів відповідача про відсутність у неї зобов`язання із оплати послуг у зв`язку із тим, що квартира дісталася їй у спадок, суд зазначає, що відповідно до ст. 322 ЦК України, утримання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, є обов`язком власника, тобто останній зобов`язаний нести витрати на його утримання (щодо капітального та поточного ремонту, сплати встановлених платежів, підтримання технічного стану тощо). Адже власність є не тільки благом, а і певним обтяженням, що зобов`язує власника.

Відповідно до п. 17 договору від 24.09.2010 року, укладеного між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 , обліковий код споживача НОМЕР_1 , остання зобов`язалась, серед іншого, оплачувати послуги, надані виконавцем в установлений договором строк.

Від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку відповідач не відмовлялась.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачем.

Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 5 частини 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплений обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем.

Відповідачем за вказаний період оплата за надані послуги не здійснювалася, а тому станом на 01.09.2021 року сума непогашеної заборгованості склала 50 119, 44 грн., що підтверджується доданим до позову розрахунком.

Згідно пояснень, викладених у позові та не спростованих відповідачем, жодних заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого постачання гарячої води на адресу Концерну «Міські теплові мережі» не надходило.

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не було жодним чином доведено, що у неї відсутній борг перед позивачем, при цьому, позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідні докази, які відповідачем також не спростовано, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води є обґрунтованими.

При цьому суд приймає до уваги клопотання відповідача про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

При вирішенні заяви відповідача про застосування позовної давності суд виходить з того, що до заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 257 ЦК України, встановлено загальний строк позовної давності в три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позивач був обізнаний, що відповідач протягом тривалого часу, а саме з квітня 2016 року, не здійснювала оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти.

Щодо вимог про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг спеціальної позовної давності (скороченої або більш тривалої порівняно із загальною позовною давністю) чинним законодавством не встановлено. Доказів вчинення сторонами справи правочину щодо збільшення позовної давності суду не надано.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 року з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин.

Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ. Станом на день ухвалення судом рішення карантин не відмінено.

З урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу України та строків сплати споживачем наданих житлово-комунальних послуг (до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим), суд застосовує позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року по вересень 2021 року включно, оскільки вони перебувають поза межами трирічного строку позовної давності (не до моменту звернення позивача до суду з позовом, а до моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було продовжено строк позовної давності на строк дії такого карантину).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову Концерну «Концерн міські теплові мережі» та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з квітня 2017 року по вересень 2021 року включно у розмірі 41 338, 94 грн.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем, при зверненні до суду сплачено 2 270,00 грн. судового збору.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 41 338, 94 грн., що складає 82% від загальної суми вимог, тому сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, складає 1861, 40 грн. (82% від 2270 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ), на користь Концерну «Міські теплові мережі» (, м. Запоріжжя, бульв. Гвардійський, 137) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.04.2017 року по 30.09.2021 року у розмірі 41 338 (сорок одна тисяча триста тридцять вісім) грн. 94 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ), на користь Концерну «Міські теплові мережі» (, м. Запоріжжя, бульв. Гвардійський, 137), судовий збір у розмірі 1 861 (одна тисяча вісімсот шістдесят одна) грн., 40 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 28 липня 2022 року.

Повний текст рішення виготовлено 03 серпня 2022 року.

Суддя В.О. Макаров