ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони справи:

позивач- ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2

відповідач- ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУХА БАЛКА»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідачаПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2022 року, ухваленого суддею Чайкіним І.Б. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 21 лютого 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах недієздатної доньки - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

В обґрунтування позову зазначила, що батько доньки - ОСОБА_3 , 1959 року народження, помер від нещасного випадку на виробництві, що трапився з ним 29 вересня 2006 року при виконанні трудових обов`язків.

Відповідно до акту розслідування нещасного випадку від 16.10.2006 року Форми Н-1 основною причиною нещасного випадку стало невиконання посадових обов`язків, супутня причина настання нещасного випадку - порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів тощо.

В акті визначено коло осіб, які порушили законодавство з охорони та гігієни праці, що призвело до настання нещасного випадку.

Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що її донька залишилася без батька, який був для неї найдорожчою людиною, вона дуже важко пережила втрату батька, що позначилося на її житті та здоров`ї.

Просила стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві у розмірі - 340 500 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю особи на виробництві задоволені частково.

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» на користь недієздатної ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» на користь держави судовій збір в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Відповідач ПрАТ «СУХА БАЛКА», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій,посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_2 в задоволенні її позовних вимог, заявлених до Товариства.

При цьому, скаржник зазначає, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборон на проведення робіт в шкідливих умовах праці і виробнича діяльність підприємств, які використовують працю робітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст.5-8 Закону України «Про охорону праці». Оскільки ПрАТ «СУХА БАЛКА» не вчиняло будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань ОСОБА_2 , суд першої інстанції помилково зробив висновок про обов`язок підприємства відшкодовувати моральну шкоду позивачу.

Також, Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом з відповідача на користь позивача не відповідає ні вимогам розумності, виваженості та справедливості, ні критеріям ст.23 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано

27 червня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_4 на електронну адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану, з посиланням на рекомендації роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднені Радою суддів України 02.03.2022, вказуючи на те, що справи про відшкодування моральної шкоди не можуть бути визнанні в умовах воєнного стану невідкладними.

Колегія суддів відхиляє клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи через введення воєнного стану на території України, що пов`язано з метою збереження життя учасників судового процесу, оскільки відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених Радою суддів України 02 березня 2022 року, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні, яка на день розгляду даної справи.

На день розгляду даної справи на території Дніпропетровської області не ведеться активний бойових дій, що свідчить про те, що поточна обстановка в Дніпропетровській області є стабільною, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану.

28 червня 2022 року від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про проведення апеляційного розгляду справи за її відсутності та в якій остання заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача, оскільки вважає рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2022 року законним і належним чином обґрунтованим..

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СУХА БАЛКА», що підтверджується довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки (а.с. 19).

При виконанні трудових обов`язків з ОСОБА_3 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер, про що підприємством 16.10.2006 року складено акт Форми Н-1 про розслідування нещасного випадку. Комісія з розслідування нещасного випадку визнала його таким, що пов`язаний з виробництвом. Причинами нещасного випадку зазначено: основна - невиконання посадових обов`язків, супутня - порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів тощо (а.с. 22-27).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1829 (а.с. 10).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, на підставі досліджених доказів виходив з того, що роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де працював померлий, тим самим, порушивши ч.2 ст.152 КЗпП України, ст.17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що й стало причиною його смерті, тому відповідач ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУХА БАЛКА» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачці - доньці померлого.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, як і погоджується з визначеним судом до стягнення розміром моральної шкоди, з огляду на таке.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і не погоджується з доводами Відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Приписами ст.4 ЗУ «Про охорону праці» встановлено: державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Приписами частини 3 статті 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом першої інстанції встановлено, що нещасний випадок, що стався з батьком позивача мав місце на робочому місці загиблого ОСОБА_3 під час виконання останнім трудових обов`язків та призвів до його смерті.

Суд також встановив, що нещасний випадок визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом, про що складено Акт форми Н-1 від 16.10.2006 року та Акт форми Н-5 від 16.10.2010 року спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 29.09.2006року о 12 годині 40 хвилин на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» , який відповідачем не оскаржено.

Зазначеними Актами встановлено, що винними у настанні нещасного випадку з батьком позивача, які допустили порушення законодавства про охорону праці визнано наступних осіб: начальника дільниці №32 шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» ОСОБА_5 , який не забезпечив безпечне виконання робіт по заміні урівноважуючи канатів клітьової підіймальної установки; головного механіка шахти ОСОБА_6 , який не проконтролював безпечне виконання робіт по заміні урівноважуючи канатів клітьової підіймальної установки; виконуючого обов`язки головного інженера шахти ОСОБА_7 , який також не проконтролював безпечне виконання робіт по заміні урівноважуючи канатів клітьової підіймальної установки; механіка дільниці №32 шахти «Ювілейна» ОСОБА_8 .

Отже, висновок суду першої інстанції, що відповідач своїми неправомірними діями завдав позивачу моральну шкоду, оскільки в результаті нещасного випадку на виробництві загинув батько позивача ОСОБА_3 , що призвело до хвилювань та моральних страждань зі сторони позивача, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, виходив з меж позовних вимог та встановлених обставин справи, при цьому суд врахував ступінь вини відповідача в настанні нещасного випадку внаслідок, якого загинув батько позивача, тяжкість наслідків для позивача, глибину моральних страждань у зв`язку з тим, що позивач втратила близьку людину (батька), при цьому ОСОБА_1 є недієздатною, а отже потребує особливої уваги з боку батьків, а отже передчасна втрата батька позначилась на ній у більшому ступені, вона залишилася без моральної підтримки, та виходячи із засад розумності та справедливості, визначив розмір моральної шкоди в сумі 200 000,00 грн., і колегія суддів повністю погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, тому відхиляє доводи апеляційної скарги сторони відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди.

Слід зазначити, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку зі смертю батька на підприємстві відповідача.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: