_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 509/4145/21
Провадження № 2/947/1226/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2022 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Салтан Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Месропянцевої О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» (далі «Позивач») звернулось до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 (далі «Відповідач») заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07.03.2018 року у розмірі 43184,39 грн. станом на 15.03.2021 р..

В обґрунтування вимог представник позивача посилався на те, що

07.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 07.03.2018 року. АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у Розрахунку заборгованості за Договором. Таким чином, станом на 31.08.2020 року у Відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п.5.16 п.5 Розділу ІІ Умов, відбулось Істотне порушення Клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 31.08.2020 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте Відповідач на контакт не виходив та не вчиняв жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п. 5.18, 5.19 кредит 27.12.2020 став у формі «на вимогу». На підставі вищезазначеного загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за Договором станом на 15.03.2021 року становить 43184.39 грн., в тому числі: 1. Загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 43184.39 грн.; 2. Заборгованість за пенею та комісією 0 грн.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від

25 серпня 2021 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, направлено за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси (65080, м. Одеса, вул.Варненська,3б).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості. Призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження на 04.11.2021 року о 10 год. 45 хв. в приміщенні Київського районного суду м. Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 3б, каб. 238.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси 02.12.2021 року, витребувано у Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» виписку по банківському рахунку відкритого на ОСОБА_1 за договором № б/н від 07.03.2018 року, документ, який підтверджує встановлення на його рахунок кредитний ліміт у розмірі 30000 грн.

Розпорядженням керівника апарату суду від 10.06.2022 року було призначено повторний авторозподіл справи.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподіллено судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В..

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.06.2022 року прийнято позовну заяву Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, до розгляду

У судове засідання, представник позивача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності Позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суду не повідомив, представник надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник Відповідача звернув увагу суду, що Відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити повністю у задоволенні позову з огляду на те, що матеріали справи не містять оригіналу або належним чином засвідченої копії Договору про надання банківських послуг «Monobank» від 07.03.2018 року; наявні у матеріалах справи Анкета-заява від 07.03.2018 року, Витяг з умов обслуговування рахунків фізичних осіб, Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», які не підписані Відповідачем, разом не можуть складати Договору про надання банківських послуг «Monobank» від 07.03.2018 року з огляду на правову позицію Верховного Суду викладену у Постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17-ц; матеріали справи не містять доказів (первинних документів) видачі Позивачем та отримання кредитних коштів Відповідачем, наявністю у нього заборгованості перед Позивачем а наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості сам по собі не може бути доказом цього з огляду на правову позицію Верховного Суду викладену у Постанові від 30 січня 2018 року по цивільній справі № 161/16891/15-ц.; Позивачем пропущений загальний строк позовної давності для звернення до суду; Позивачем недотримано строку та порядку на подання до суду, відповідно до ухвали суду, виписки по банківському рахунку відкритого на ОСОБА_1 за договором № б/н від 07.03.2018 року, документ, який підтверджує встановлення на його рахунок кредитний ліміт у розмірі 30000 грн., отже такі докази не можна вважати допустимими; відповідно до розрахунку заборгованості Позивач отримав від Відповідача грошові кошти у загальному розмірі 124242, 49 грн, що є в чотири рази більшим ніж сума кредиту вказана Позивачем у позовній заяві, тому обов`язок Відповідача перевиконаний; та інші обставини зазначені у відзиві та заявах по суті.

Відповідач та його представник своїм правом на подання відповіді на відзив не скористались, про причини цього суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено наступні обставини справи.

07.03.2018 року Відповідач звернувся до Позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 07.03.2018 року

Представник позивача у позовній заяві вказав, що положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. на підставі укладеного Договору Відповідач отримав кредит у розмірі 30000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 , що на його думку підтверджується наявним у матеріалах справи Розрахунком заборгованості за договором № б/н від 07.03.2018р. укладеного між Універсал Банк та клієнтом ОСОБА_1 станом на 15.03.2021р.

На думку Позивача доказами, якими підтверджується укладення кредитних зобов`язань є додані до позовної заяви: копія Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 07.03.2018 року; Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи; Витяг з Тарифів за карткою Monobank.

Однак, суд критично оцінює доводи Позивача щодо укладення кредитних зобов`язань з Відповідачем, та приходить до висновку, що Позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору.

Позивачем не надано оригіналу / належним чином засвідченої копії вказаного ним Договору про надання банківських послуг від 07.03.2018 року на якому ґрунтуються його вимоги до Відповідача.

Надані Позивачем копія Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 07.03.2018 року; Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи; Витяг з Тарифів за карткою Monobank не можуть у своїй сукупності вважатися складовими такого кредитного Договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Позивач).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У Анкеті-заяві, підписаній Відповідачем не зазначено: розміру тіла кредиту, процентної ставки, штрафних санкцій за невиконання зобов`язань, та інших істотних умов, які повинні бути зазначені у Кредитному договорі згідно вимог законодавства.

Наявні у матеріалах справи Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Витяг з Тарифів за карткою Monobank не містять підпису Відповідача, крім того матеріали справи не містять інших підтверджень, що саме ці Витяги розумів Відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, притаманні кредитним правовідносинам, що відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеної у Постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17-ц.

Роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифи за карткою Monobank, що розміщені на офіційному сайті Позивача неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви документи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифи за карткою Monobank, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи; Витяг з Тарифів за карткою Monobank не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифи за карткою Monobank, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин в даній справі суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 по справі №342/180/17.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що між Сторонами існують правовідносини, згідно підписаної Відповідачем Анкети-заяви від 07.03.2018 року, однак обставини укладення з Відповідачем Договору про надання банківських послуг «Monobank» від 07.03.2018 року та будь-яких інших кредитних правовідносин Позивачем не доведено, тому до Відповідача не можуть бути застосовані наслідки його невиконання.

Поміж іншого, суд критично оцінює наданий Позивачем Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 07.03.2018р. укладеного між Універсал Банк та клієнтом ОСОБА_1 станом на 15.03.2021р. з огляду на те, що розрахунок заборгованості є лише калькуляцією, якою Позивач обґрунтовує розмір своїх вимог, що відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеної у Постанові від 30 січня 2018 року по цивільній справі №161/16891/15-ц.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Наведені Позивачем у Розрахунку заборгованості формули не відповідають Правилам розрахунку банками загальної вартості кредиту для споживання та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженим постановою № 49 від 08.06.2017 року Правління національного банку України.

В Анкеті-Заяві, та в Розрахунку заборгованості не вбачається інформації щодо отримання Відповідачем кредитних коштів у розмірі 30000 грн., та встановлення йому на банківську картку кредитного ліміту у такому розмірі.

Крім того, суд наголошує, що витребувані ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2021 року у Позивача виписка по банківському рахунку відкритого на Відповідача за договором № б/н від 07.03.2018 року та документ, який підтверджує встановлення на його рахунок кредитний ліміт у розмірі 30000 грн., не може розглядатися судом як допустимий доказ, адже попри вимоги ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України та представника відповідача викладених у його заяві № б/н від 31.01.2022р., заяві № б/н від 08 грудня 2021 року та клопотанні про витребування доказів від 02.12.201р., судом не витребувано, а Позивачем не надано докази, які підтверджують поважні причини неподання ним зазначених доказів у строки та порядку визначеному законом, тобто разом з позовною заявою, клопотання про поновлення таких строків у матеріалах справи також відсутнє.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Поміж іншого, у позовній заяві Позивач просить суд стягнути з Відповідача загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 43184,39 гривень, водночас згідно наданого Позивачем Розрахунку заборгованості, у графі «Сума погашення за наданим кредитом») зазначено, що ним отримано від Відповідача грошові кошти у загальному розмірі 124242, 49 грн., що в чотири рази перевищує суму надану Відповідачу.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено обставини оформлення на ім`я Відповідача банківської картки, встановлення на неї кредитного ліміту, отримання Відповідачем кредиту у розмірі 30000 гривень, та наявність у Відповідача заборгованості перед Позивачем, а навпаки Відповідачем переплачено на користь Позивача грошові кошти у загальному розмірі 81058,10 грн.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 2270 гривень покладаються на Позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

У Відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив про понесення Відповідачем судових витрат пов`язаних з оплатою вартості юридичних послуг, що підтверджується копіями договору про надання юридичних послуг № 168 від 02.11.2021р., додаткової угоди № 1 від 02.11.2021р., квитанції про сплату юридичних послуг на загальну суму 5800 гривень.

Позивач та його представник не скористалися своїм правом та не надали до суду клопотання / заперечень, щодо розміру понесених Відповідачем судових витрат.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу суд приймає до уваги правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2022 року по цивільній справі № 523/3904/19, згідно якої зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, можливо виключно на підставі клопотання іншої сторони.

Враховуючи відсутність клопотання (заперечення) Позивача та його представника щодо розміру понесених Відповідачем судових витрат на правничу допомогу, з Відповідача належить стягнути на користь Відповідача понесені ним судові витрати у розмірі 5800 гривень, не позбавляючи права на стягнення додаткових витрат у разі документального підтвердження, що може бути стягнуто додатковим рішенням суду.

Враховуючі вищевикладене, позовні вимоги АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.12, 13, 81, 223, 259, 264, 274, 275 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, код за ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) понесені ним судові витрати зі сплати професійної правничої допомоги у загальному розмірі 5800 (п`ять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 23.06.2022 року.

Суддя Салтан Л. В.