печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5982/22-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Волкової С.Я. при секретарі Зінченко М.М., за участю представника відповідача Кобзар Ю.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів,

установив:

У лютому 2022 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», просить розірвати договори: 2635***48 «Копилка», 2222***6631 «Бонусний», № SAMDN7690 від 22.07.2013 р., № SAMDN7401 від 22.07.2013 р., № SAMDNWFD100 від 16.12.2013 р., стягнути заборгованість:за договором № SAMDN7690 від 22.07.2013 р.: 256 755,60 грн вкладу, 739 005,52 відсотків, 55 417,00 грн 3% річних, 381 921,41 грн інфляційних втрат, 108 132,80 грн пені, а всього 1 542 201,08 грн, за договором № SAMDN7401 від 22.07.2013 р.: 13 928,04 доларів США, або 399 177,62 грн вкладу, 13 314,36 доларів США або 381 589,55 грн відсотків, 3 006,17 доларів США або 86 156,83 грн 3% річних, 168 113,93 грн пені, а всього 1 035 037,93 грн, за договором № SAMDNWFD100 від 16.12.2013 р.: 125 352,18 грн вкладу, 439 716,49 грн відсотків, 27 055,47 грн 3% річних, 186 460,12 грн інфляційних втрат, 52 792,16 грн пені, а всього 831 376,42 грн, з рахунку НОМЕР_1 «Копилка» суму 3 539,45 грн, з рахунку НОМЕР_2 «Бонусний» суму 3 207,84 грн. Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем було укладено депозитні договори: договір банківського вкладу (депозиту) «Стандарт» № SAMDN7690 від 22.07.2013 р. з виплатою відсотків на суму вкладу з розрахунку 18% річних, за яким передала банку 150 000,00 грн, додатково 27.08.2013 р. та 20.09.2013 р. здійснювала поповнення вкладу; договір банківського вкладу (депозиту) «Стандарт»№ SAMDN7401 від 22.07.2013 р. із відсотковою ставкою 8,5% річних, за яким передала банку 13 164,53 доларів США; договір банківського вкладу (депозиту) «Стандарт»№ SAMDNWFD100 від 16.12.2013 р. з виплатою відсотків 20% річних, за яким передала банку 119 370,49 грн. Крім того, має рахунки: НОМЕР_1 «Копилка» із сумою коштів 3 539,45 грн, НОМЕР_2 «Бонусний» із сумою коштів 3 207,84 грн, звернулася до відповідача із заявою про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами.

Ухвалою суду від 08.02.2022 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 08.09.2022 р. здійснено перехід у розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Відповідачем Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» подано відзив на позовну заяву, подано заяву про застосування строку позовної давності при вирішенні спору відносно стягнення 3% річних та інфляційних втрат, передбачених статтею 625 ЦК України.

Третьою особою: Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Фінілон» пояснення щодо позову або відзиву не подано.

У судове засідання 18.11.2022 р. о 10:30 год. позивач ОСОБА_1 не з'явилася, про дату, час і місце цього засідання належним чином повідомлена.

Суд, вислухавши представника відповідача Кобзар Ю.Б. , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Згідно частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно частини другої статті 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Вкладник за договором банківського вкладу, виходячи з наведеного вище, є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема, у сфері залучення коштів на депозитні рахунки, відповідно, захист його прав споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів», відповідними нормами ЦК України. До відносин банку і вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (Глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не впливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно частини першої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини другої статті 1060 ЦК України банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Надані суду документи свідчать про те, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою № SAMDN7690 від 22.07.2013 р. на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.», просила оформити депозитний вклад на умовах: сума вкладу 150 000,00 грн, строк вкладу 366 днів до 22.07.2014 р., включно, процентна ставка 18% річкових, період нарахування процентів по вкладу 1 місяць; пам`ятка клієнта, що є складовою означеної заяви, свідчить про те, що проценти виплачуються на рахунок/карту для зарахування процентів по вкладу по закінченню кожного місяця; у разі закінчення строку вкладу, якщо клієнт не виявив бажання отримати кошти, вклад продовжується ще на один строк; строк вкладу продовжується без явки клієнта до банку; клієнт має право достроково розірвати договір, повідомивши про це банк за два дні до дати розірвання договору; у разі розірвання договору до закінчення строку вкладу повертається сума вкладу, проценти виплачуються за зниженою процентною ставкою. 22.07.2013 р. ОСОБА_1 внесено за квитанцією № 9 на рахунок 150 000,00 грн.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою№ SAMDN7401 від 22.07.2013 р. на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.», просила оформити депозитний вклад на умовах: сума вкладу 13 164,53 доларів США, строк вкладу 366 днів до 22.07.2014 р., включно, процентна ставка 8,5% річкових, період нарахування процентів по вкладу 1 місяць; пам`ятка клієнта, що є складовою означеної заяви, свідчить про те, що проценти виплачуються на рахунок/карту для зарахування процентів по вкладу по закінченню кожного місяця; у разі закінчення строку вкладу, якщо клієнт не виявив бажання отримати кошти, вклад продовжується ще на один строк; строк вкладу продовжується без явки клієнта до банку; клієнт має право достроково розірвати договір, повідомивши про це банк за два дні до дати розірвання договору; у разі розірвання договору до закінчення строку вкладу повертається сума вкладу, проценти виплачуються за зниженою процентною ставкою. 22.07.2013 р. ОСОБА_1 внесено за квитанцією № 8 на рахунок 13 164,53 доларів США.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою № SAMDNWFD100 від 16.12.2013 р. на оформлення вкладу «Стандарт», просила оформити депозитний вклад на умовах: залишок вкладу станом на 16.12.2013 р. 119 370,49 грн, строк вкладу до 16.12.2014 р., включно, процентна ставка 20% річкових, період нарахування процентів по вкладу 1 місяць; пам`ятка клієнта, що є складовою означеної заяви, свідчить про те, що проценти виплачуються на рахунок/карту для зарахування процентів по вкладу по закінченню кожного місяця; у разі закінчення строку вкладу, якщо клієнт на виявив бажання отримати кошти, вклад продовжується ще на один строк; строк вкладу продовжується без явки клієнта до банку; клієнт має право достроково розірвати договір, повідомивши про це банк за два дні до дати розірвання договору; у разі розірвання договору до закінчення строку вкладу повертається сума вкладу, проценти виплачуються за зниженою процентною ставкою. 16.12.2013 р. ОСОБА_1 внесено на рахунок 119 370,49 грн.

Встановлено, що 26.01.2022 р. заявою від 03.12.2021 р. ОСОБА_1 повідомила відповідача про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами; відповідач, викладаючи заперечення проти позову, у відзиві зазначив, що заяву про розірвання договорів та повернення коштів банк отримав 28.01.2022 р.

Суд, вивчивши означені заяви на оформлення вкладів, вважає, що позивач у позовній заяві невірно визначила суми вкладів, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути: за договором № SAMDN7690 від 22.07.2013 р. 150 000,00 грн вкладу, за договором № SAMDN7401 від 22.07.2013 р. 13 164,53 доларів США вкладу, за договором № SAMDNWFD100 від 16.12.2013 р. 119 370,49 грн вкладу, у задоволенні інших вимог слід відмовити, оскільки позивачем не надано жодного доказу внесення коштів у інших сумах, не надано жодного доказу наявності рахунків: НОМЕР_1 «Копилка», НОМЕР_2 «Бонусний».

Право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне; договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви про це, отже, оскільки банк отримав заяву позивача про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами, тому у суду відсутні підстави для їх розірвання та задоволення таких вимог ОСОБА_1 .

Відповідач, викладаючи заперечення проти позову, у відзиві навів свій розрахунок відсотків за період з 18.11.2014 р. по 26.01.2022 р. по договору № SAMDN7690 від 22.07.2013 р.: 150 000,00 грн х 18% х 2626/365 = 194 252,05 грн; за цей же період по договору № SAMDN7401 від 22.07.2013 р.: 13 164,53 доларів США х 8,5% х 2626/365 = 8 050,56 доларів США; за цей же період по договору SAMDNWFD100 від 16.12.2013 р. 119 370,49 грн х 20% х 2626/365 = 171 762,68 грн.

Окрім цього, невідомо з яких підстав позивач просить суд стягнути з банку на її користь 3% річних за статтею 625 ЦК України та інфляційні втрати за період з 17.11.2014 р. по 27.01.2022 р., день, який передує зверненню до суду. Оскільки позивач не зверталася до банку із належним чино оформленою заявою про розірвання спірних договорів та повернення коштів 17.11.2014 р., а відтак і прострочення виконання саме з цієї дати не настало, тому відсутні підстави для таких нарахувань за період з 17.11.2014 р. по 27.01.2022 р., оскільки звернення позивача до банку із заявою про розірвання договорів та повернення коштів було направлено 26.01.2022 р., яке банк отримав 28.01.2022 р. Окрім того, відповідно до норм матеріального права (Глави 19 ЦК України) - до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду України від 18.05.2016 р. у справі № 6-474 цс. Вказує, що позивач з невідомих підстав застосовує до спірних відносин Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та для розрахунку пені застосовує відсоткову ставку за кредитним договором по картці «Універсальна» у розмірі 42% річних.

За правилами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд прийшов до висновку, що розрахунок наданий відповідачем є більш вірним та співмірним, а тому стягнення вкладів та нарахованих процентів підлягає задоволенню, у відповідності до розрахунку відповідача.Суд вбачає, що позивачв судове засідання не з`явилася, нею не викладено своїх міркувань і аргументів щодо наведених відповідачем розрахунків і мотиви їх відхилення, вказуючи, що спірні договори містять у собі умову нарахування відсотків із застосуванням принципу капіталізації, на умови кожного з договорів не посилається, хоча пунктом 2 кожної заяви на оформлення вкладу передбачена щомісячна сплата відсотків на рахунок/карту.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача 3% річних, позивач зазначила, що сума 3% річних за неналежне виконання зобов`язання складає період з 17.11.2014 р. до 27.01.2021 р., або день, який передує зверненню до суду.

Між тим нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1061 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми вкладу відповідно до умов договору та частини першої статті 1061 ЦК України, а за період після такого прострочення підлягають стягненню інфляційні втрати на суму боргу та три процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Разом з цим, суд бере до уваги, позицію відповідача, щодо застосування строків позовної давності, щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Так, позивач у позовній заяві зазначає, що неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути суму коштів (а.с. 2). Між тим у матеріалах справи наявна заява про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів, яка датована 03.12.2021 р., міститься фіскальний чек, який свідчить про направлення такої заяви банку 26.01.2022 р. (а.с. 27), відповідач підтверджує, що отримав таку заяву 28.01.2022 р., отже, суд приходить до висновку, що позивачу стало відомо про порушення її прав після 26.01.2022 р., однак остання рахує 3% річних та інфляційних втрати з 17.11.2014 р., звернулася до суду у лютому 2022 р., при цьому, додає лише заяву про повернення коштів від 03.12.2021 р., отже суд вважає, що позиція позивача в даній частині позову є нечіткою та необґрунтованою.

Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що стягнення 3% річних та інфляційних втрат є неправомірним, оскільки, по-перше, відповідно до норм матеріального права (Глава 19 ЦК України) - до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду України від 18.05.2016 р. у справі № 6-474цс16. Отже, оскільки позивач не сформувала свою позицію, коли зверталася до відповідача про повернення коштів, та не надала доказів, які б спростовували зазначене, суд застосовує строки позовної давності за клопотанням відповідача та відмовляє в даній частині вимог.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень частини першої статті 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 13 000,00 грн, оскільки позивач звільнена від оплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», статтями 625, 1059, 1060, 1061 ЦК України, статтями 1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 26-265, 280-282, 352, 353, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 :

за договором № SAMDN7690 від 22. 07.2013 р.: 150 000,00 грн вкладу, 194 252,05 грн процентів, а всього 344 252,05 грн;

за договором № SAMDN7401 від 22.07.2013 р.: 13 164,53 доларів США вкладу, 8 050,56 доларів США процентів, а всього 21 215,09 доларів США;

за договором № SAMDNWFD100 від 16.12.2013 р.: 119 370,49 грн вкладу, 171 762,68 грн процентів, а всього 291 133,17 грн.

В задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави суму судового збору у розмірі 13 000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ).

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (49000, м. Дніпро, вул. Січеславська набережна, 29-А, ).

Суддя С.Я. Волкова