Справа № 373/521/21
Номер провадження 6/373/15/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Хасанової В.В.,

за участю секретаря судових засідань Киришун Ю.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» - Кожуховського О.В., про розстрочку виконання рішення суду в справі №373/521/21 за позовом ОСОБА_2 до Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав», третя особа: генеральний директор Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» Лукашевич Олексій Михайлович, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду з заявою про розстрочку виконання рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області в справі №373/521/21 за позовом ОСОБА_2 до Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав», третя особа: генеральний директор Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» Лукашевич Олексій Михайлович, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, на один рік.

В обґрунтування такої вимоги вказував, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану, у країні склалась важка економічна ситуація, в галузі культури, зокрема. У зв`язку із зазначеними обставинами НІЕЗ «Переяслав», не має фінансової можливості своєчасно виконати рішення суду.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримав заяву про розстрочення виконання рішення суду, з підстав, зазначених у заяві, відзначив, що у зв`язку із зменшенням Міністерством культури та інформаційної політики України видатків на фонд оплати праці заповідника, достатньої кількості коштів для погашення суми заборгованості не вистачає. В судовому засіданні долучив до матеріалів справи копію наказу Міністерства культури та інформаційної політики України «Про особливості затвердження/погодження кошторисів, планів асигнувань із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, планів використання і штатних розписів в умовах воєнного стану».

Заінтересована особа ОСОБА_2 заперечував проти задоволення вказаної заяви про розстрочення виконання рішення суду та просив відмовити у задоволені заяви у повному обсязі, зазначивши, що Переяслав-Хмельницьке управління Державної казначейської служби України Київської області відклало безспірне списання коштів в зв`язку з подачею боржником заяви до суду про розстрочення виконання рішення суду, а отже, грошові кошти для виплати за рішенням суду наявні.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи в обсязі, необхідному для вирішення заявленого питання, суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.11.2021 стягнуто з Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13.02.2020 по 22.12.2020 в розмірі 210332 гривні 16 коп.; судовий збір в розмірі 2103 грн 33 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 25.05.2022 рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.11.2021 залишено без змін.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.11.2021 набрало законної сили 25.05.2022.

Відповідно до ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставою для розстрочення виконання рішення суду є наявність перешкод та певних обставин, які унеможливлюють виконання рішення.

Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.

При цьому, при розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків розтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав має бути доведена боржником.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення застосовується з метою зменшення надмірного тягаря на боржника, якщо такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення стане взагалі неможливим.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 30.01.2020 у справі №819/150/17).

У Рішенні від 27.11.2008 у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27.11.2008 у справі №1-37/2008).

Таким чином, законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява №67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.ст.12,77-81ЦПК України відповідачем не надано доказів щодо виникнення виключних обставин в розумінні ст.435 ЦПК України, які б давали підстави для розстрочення виконання рішення суду, а наведені підстави не можуть бути визнані такими, що вказують на необхідність відповідного розстрочення.

При цьому, суд звертає увагу, що норми чинного законодавства допускають розстрочення виконання рішення лише у виняткових випадках, натомість заявником не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст.77, 78, 81 ЦПК України, на підтвердження наявності обставин, що утруднюють виконання рішення суду, а відтак обставини на які посилається заявник, не є такими обставинами, які б свідчили про їх винятковість.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи з принципів верховенства права, обов`язковості виконання судових рішень, відсутності виключних обставин для розстрочення виконання рішення, ступінь вини відповідача у виникненні спору, а також враховуючи, що розстрочення виконання рішення може вплинути на інтереси ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви щодо розстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» - Кожуховського О.В., про розстрочку виконання рішення суду в справі №373/521/21 за позовом ОСОБА_2 до Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав», третя особа: генеральний директор Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» Лукашевич Олексій Михайлович, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 14 липня 2022 року.

Суддя В.В.Хасанова