печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Сестро-Животовській А.В.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Печерського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального правління територіального управління міністерства (м. Київ) (далі - відповідач, Печерський РВ ДВС у м. Києві), в якому просить стягнути з Держави України за рахунок бюджетних призначень Печерського РВ ДВС у м. Києві компенсацію моральної шкоди, спричиненої тривалим невиконанням судового рішення у розмірі 47 107,91 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 16.09.2019 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 174/494/19 на виконання рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.07.2019 року у справі № 174/494/19 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» (далі - ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС») на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 14 735,35 грн., 5 000,00 гр. відшкодування моральної шкоди та 1 536,80 грн. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору. 24.09.2019 року постановою державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві Коваль Л.І. на підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.07.2019 року у справі № 174/494/19. Разом з тим, постановою державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві Коваль Л.І. від 09.12.2019 року виконавчий лист № 174/494/19, виданий Вільногірським міським судом Дніпропетровської області 16.09.2019 року повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Зазначає, що у січні 2020 року постанова державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві Коваль Л.І. від 09.12.2019 року та бездіяльність державного виконавця були безрезультатно оскаржені до Начальника відділу Печерського РВ ДВС у м. Києві. Вказує, що разом зі скаргою, відомостями про майно боржника та клопотанням про поновлення виконавчого провадження, вона направила до Печерського РВ ДВС у м. Києві у передбачений Законом України «Про виконавче провадження» строк оригінал виконавчого листа № 174/494/19, виданий Вільногірським міським судом Дніпропетровської області 16.09.2019 року. Крім того, у червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського РВ ДВС у м. Києві із запитом про стан виконавчого провадження № НОМЕР_1. Листом від 10.08.2021 року за підписом Начальника відділу Печерського РВ ДВС у м. Києві позивача було повідомлено про відсутність підстав та повернуто оригінал виконавчого листа № 174/494/19, виданий Вільногірським міським судом Дніпропетровської області 16.09.2019 року. Отже, що виконавчий лист № 174/494/19, виданий Вільногірським міським судом Дніпропетровської області 16.09.2019 року був у Печерському РВ ДВС у м. Києві 2 місяці та 15 днів без належного виконання. Такою бездіяльністю відповідача позивач вважає, що їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 47 107,91 грн., що полягає у невиконанні судового рішення, душевних та фізичних стражданнях, оскільки позивач була позбавлена можливості отримати лікування через відсутність коштів. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач звернулася до суду з указаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.09.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

06.12.2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.12.2021 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом Печерського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.04.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2022 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 22.11.2022 року.

03.05.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

22.11.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій остання просила приєднати до матеріалів справи копії документів про стан її здоров`я та копії відповідей, що підтверджують її звернення на гарячу лінію 15-45.

В судове засідання 22.11.2022 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Позивач у заяві від 22.11.2022 року просила розглядати справу за її відсутності.

Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.07.2019 року у справі № 174/494/19 позов ОСОБА_1 до ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди задоволено частково: стягнуто з ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» на користь ОСОБА_1 14 735,35 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 5 000,00 гр. у відшкодування моральної шкоди та 1 536,80 грн. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору (а. с. 6 - 9).

Вказане рішення суду набрало законної сили 28.08.2019 року.

16.09.2019 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 174/494/19 на виконання рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.07.2019 року у справі № 174/494/19 про стягнення з ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 14 735,35 грн., 5 000,00 гр. відшкодування моральної шкоди та 1 536,80 грн. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору (а. с. 10).

24.09.2019 року постановою державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві Коваль Л.І. на підставі виконавчого листа № 174/494/19, виданого Вільногірським міським судом Дніпропетровської області 16.09.2019 року, відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.07.2019 року у справі № 174/494/19 (а. с. 11).

Постановою державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві Коваль Л.І. від 09.12.2019 року виконавчий лист № 174/494/19, виданий Вільногірським міським судом Дніпропетровської області 16.09.2019 року, повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 12).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як визначено у ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За приписами п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування (п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Аналогічного підходу дотримується і Верховний Суд, що знайшло своє відображення у постанові від 19.09.2019 року у справі № 335/10080/15-ц (провадження № 61-10703св18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на бездіяльність Печерського РВ ДВС у м. Києві, що полягає у невиконанні судового рішення, зазначаючи, що внаслідок цього їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 47 107,91 грн.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження розміру шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями (бездіяльністю) відповідача.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не оскаржувала у встановленому законом порядку постанову державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві Коваль Л.І. від 09.12.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб органу державної влади - Печерського РВ ДВС у м. Києві щодо невиконання рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.07.2019 року у справі № 174/494/19 є передчасним, а позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем належних доказів на відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-82, 84, 133-141, 259, 263-265, 273, 274-279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Печерського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 05.12.2022 року.

Суддя І.В. Григоренко