Справа № 446/2491/20 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/811/2374/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 65,50 кв.м., житловою 39,8 кв.м., виділивши їй ( ОСОБА_2 ) в особисте користування дві житлові кімнати, площею 10,5 кв.м. та 6,3 кв.м., та лоджію площею 1,9 кв.м., а відповідачу ОСОБА_3 житлову кімнату, площею 23,0 кв.м., залишивши кухню, санвузол, коридор у спільному користуванні.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у шлюбі з відповідачем придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному. Квартира складається з трьох житлових кімнат, які не є прохідними, лоджії, кухні, санвузла і коридору. Оскільки на даний час у неї з відповідачем сімейні відносини припинилися, вони проживають окремо, а відповідач чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, тому просить у судовому порядку встановити порядок користування квартирою.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт не погоджується з висновками суду і вважає, що суд незаконно відмовив їй у задоволенні позову, оскільки запропонований нею спосіб користування квартирою не порушує прав відповідача, який отримує в користування житлову кімнату більшої, ніж вона (позивач) площі, всі житлові кімнати мають окремі виходи до коридору та не є прохідними, їх площа та місце розташування після придбання квартири у власність не змінювалась.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

В судове засідання апеляційного суду позивач повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, зокрема, в особі свого представника адвоката Магери Р.Ю. і, додатково, телефонограмою, оскільки попереднє поштове відправлення повернулось до суду без вручення адресату, клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України розгляд справи проведено у її відсутності.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 21.12.2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4), який розірваний рішенням Буського районного суду Львівської області від 27.05.2021 року, про що зазначено відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу (а.с.97-99).

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.5), розмір часток у квартирі кожного з них по АДРЕСА_2 .

Згідно з технічним паспортом (а.с.8), квартира складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 39,8 кв.м.: 1-а кімната, площею 10,5 кв.м.; 2-а кімната, площею 6,3 кв.м., і 3-я кімната, площею 23,0 кв.м.; кухні, площею 11,3 кв.м., коридору площею: 3,0; 1,0; 3,4 кв.м., санвузла, площею 4,2 кв.м., і лоджії, площею 1,9 кв.м.

За змістом статтей 316, 317, 318 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Із зазначених вище норм ЦК України випливає, що кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачкою заявлених позовних вимог, оскільки для встановлення обставин, які входять у предмет доказування в даній справі, необхідні спеціальні знання, однак, в матеріалах справи відсутній висновок експерта щодо можливості визначення порядку користування спірною квартирою з технічної точки зору та з урахуванням частки кожного із співвласників у спірній квартирі.

В судовому засіданні представник відповідача ствердив, що відповідач не чинить позивачці перешкод у користуванні спірною квартирою і докази на підтвердження цієї обставини в матеріалах справи відсутні. При цьому, заперечив щодо виділення йому житлової кімнати, площею 23,0 кв.м., оскільки така знаходиться в мансардному поверсі квартири.

Таким чином, судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 01 липня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич