УХВАЛА

"15" липня 2022 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

при секретарі Черниш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова подання старшого державного виконавця примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Щедріної Валерії Романівни, заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1 , стягувач ТОВ «Кей-Колект» про примусове проникнення до житла боржника,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Щедріна В.Р. звернулась до суду з вказаним поданням, в якому просить вирішити питання та надати дозвіл щодо примусового проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В обгрунтування вказаних підстав посилається на те, що на примусовому виконанні у ВПВР ДВС УЗПВР у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває ВП №26302572 з примусового виконання виконавчого листа №2-520/2010 від 07.09.2010 виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Естейт-Менеджмент» на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4103689,49 грн. За вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження, описано та арештоване нерухоме майно боржника, винесено постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про розшук майна боржника, направлені запити для встановлення майнового стану боржника. Державним виконавцем неодноразово здійснено вихід за місцеперебуванням боржника з метою перевірки його майнового стану, проте боржником не допущено державного виконавця до приміщенняя, що стало підставою для звернення з вказаним поданням.

Відповідно до ч.2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене у частині першій цієї статті, негайно, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця. Державний виконавець Щедріна В. в судове засідання не з`явилась.

Статтею 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Так, в судовому засіданні встановлено, що на виконанні у ВПВР ДВС УЗПВР у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває ВП №26302572 з примусового виконання виконавчого листа №2-520/2010 від 07.09.2010 виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Естейт-Менеджмент» на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4103689,49 грн.

04.05.2011 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №26302572.

06.12.2013 постановою державного виконавця змінено назву сторони ВП стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей Колект».

Державним виконавцем в 2011, в 2012, в 2017, в 2021 неодноразово здійснено вихід за адресою боржника, в 2017 році спрямувались боржнику виклики державного виконавця боржника, та винесені постанови в межах ВП про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про розшук майна боржника.

Відповідно до наданої до суду Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно станом на 15.12.2021 року, боржнику ОСОБА_1 на праві

власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Державним виконавцем було здійснено виходи за адресою боржника, проте останній не допустив його до проведення виконавчих дій у квартирі.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно ст. 30 Конституції проникнення до житла чи до іншого володіння особи, допускається лише за вмотивованим рішенням суду.

Таким чином, гарантована Основним законом недоторканість житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження прав особи на недоторканість житла, яке визначено у Конституції України, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Згідно статті 1 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Вказаними нормами чинного законодавства передбачено можливість державного або приватного виконавця входити до житла боржника, що належить боржнику на праві власності або на праві володіння чи користування.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про те, що боржник починаючи з початку 2021 обізнаний про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна боржника, оскільки останній акт державного виконавця складено 27.01.2021.

Також державним виконавцем не надано доказів, які підтверджували б обставини, викладені в поданні, немає даних щодо здійснення державним виконавцем дій, спрямованих на добровільне виконання рішення, немає відомостей що боржник постійно перешкоджає проведенню виконавчих дій, та починаючи 27.01.2021 по 15.12.2021 державним виконавцем не проводилось жодних виконавчих дій по вказаному ВП.

Частиною першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даного подання за наведених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись статтею 439 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Щедріної Валерії Романівни, заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1 , стягувач ТОВ «Кей-Колект» про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Ухвала суду відповідно до п. 35 ч.1 ст. 353 ЦПК України окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. ЗУБ