Справа № 448/855/21 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І.
Провадження № 22-ц/811/474/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегія суддів судової палати з розгляд у цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року в складі судді Гіряк С.І. у справі за позовом Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, -

встановив:

У липні 2021 року позивач Яворівська КЕЧ звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Вимоги обґрунтовані тим, що між Яворівською КЕЧ (району), як електропостачальником та ОСОБА_1 , як споживачем, укладено договір №22 від 01.12.2017 про користування електричною енергією. Згідно із п.1 цього договору електропостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати електричну енергію у необхідних обсягах споживачу, а останній зобов`язується оплачувати електричну енергію за тарифами, встановленими НКРЕКП, у строки, передбачені цим договором.

Однак споживач не сплачує послуги з електропостачання з 2018 року, внаслідок чого станом на 01.05.2021 у відповідача виникла заборгованість в розмірі 27 736 грн. 71 коп.

Зазначає, що на адресу ОСОБА_1 неодноразово надсилались претензії, остання з яких №62 від 12.11.2020, однак жодного реагування чи відповіді боржником надано не було.

Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті за послуги користування електричною енергією за період з січня 2018 року по квітень 2021 року в розмірі 27 736,71 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Оскаржуваним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року позов Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Яворівської КЕЧ заборгованість по оплаті за послуги користування електричною енергією з січня 2018 року по квітень 2021 року в розмірі 27 736 грн. 71 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Яворівської КЕЧ 2270 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та об`єктивного з`ясування та дослідження всіх обставин справи, є необґрунтованим та незаконним.

Вважає, що позивачем в порушення постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 23 квітня 2015 року №498 «Про затвердження Порядку застосування тарифів на електроенергію» та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 26.02.2015 №220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню», необґрунтовано завищено тарифи за спожиту електроенергію.

Звертає увагу на те, що судом взято до уваги факт наявності договору №22 від 01.12.2017 про користування електричною енергією, проте не здійснено належної оцінки його умов згідно яких, електропостачальник бере на себе зобов`язання постачати електричну енергію у необхідних обсягах, а відповідач зобов`язується оплачувати її за тарифами встановленими НКРЕКП у строки, передбачені договором.

Вважає, проведений позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим, оскільки відповідач споживає до 3000 кВт/год електроенергії на місяць, відповідно тариф має становити 90 коп, а не підвищений - 1,68 грн.

Також зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на доводи відповідача щодо наявності в будинку по квартирного обліку використання електроенергії.

Просить скасувати рішення Мостиського районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову Яворівської КЕЧ (району) відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Яворівської КЕЧ просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення вартості спожитої електричної енергії, розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги Яворівської КЕЧ (району) суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують фактичні договірні відносини, проте відповідач належним чином не виконує взятих на себе обов`язків, не вносить плату за надані та спожиті комунальні послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість у спірному періоді, яка підтверджена позивачем належними та допустимими доказами.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 . Самбірською КЕЧ (району) надана службова квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується спеціальним ордером №5 від 17 червня 2005 року.

Відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 09.08.2017 майновий комплекс містечка №147 переданий і перебуває на балансі Яворівської КЕЧ (району) відповідно до акту прийняття-передачі основних засобів, в будинках відсутня газифікації природним газом та не функціонує системи централізованого теплопостачання багатоквартирних будинків.

Довідкою №1470 від 31.05.2021 підтверджується, що житловий будинок АДРЕСА_2 , перебуває на балансі Яворівської КЕЧ (району), згідно із Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником є Міністерство оборони України.

01.12.2017 між Яворівською КЕЧ (району) та ОСОБА_1 укладений договір про користування електричною енергією № 22. Згідно із умовами вказаного договору, електропостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати електричну енергію у необхідних обсягах споживачу, а споживач зобов`язується оплачувати електричну енергію за тарифами, встановленими НКРЕКП, у строки, передбачені цим договором. Даним договором визначено: предмет договору, права та обов`язки споживача, права та обов`язки електропостачальника, умови та порядок оплати, відповідальність сторін. Даний договір є чинним.

Встановлено, що Яворівська КЕЧ (району) не є ліцензіатом щодо надання послуг з постачання електричної енергії споживачам, а лише посередником між енергопостачальними організаціями та споживачами - жителями військового містечка, а житловий будинок АДРЕСА_3 , в якому проживає відповідач, розраховується за загальним розрахунковим засобом обліку, поквартирний облік у житловому будинку відсутній.

Листом управління соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 13.05.2021 підтверджується, що ОСОБА_1 з 01.01.2018 по теперішній час користується пільгою на електропостачання в розмірі 50% від норми.

Позивач свої зобов`язання щодо постачання енергії за договором виконав в повному обсязі, а відповідач за період з січня 2018 року по квітень 2021 року, всупереч договірним зобов`язанням, оплачував спожиту електричну енергію частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка відповідно до довідки №1346 від 14.05.2021 станом на 01.05.2021 становить 27 736,71 грн.

Позивач звертався до відповідача із повідомленням-претензією №62 від 12.11.2020 з вимогою щодо дотримання умов договору про користування електричною енергією та погашення заборгованості, яка була залишена відповідачем без реагування.

Згідно із частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час спірних правовідносин) до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час спірних правовідносин) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісячно, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час спірних правовідносин) ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживачами енергії є суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Відповідно до частини першої, другої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (частина третя статті 714 ЦК України).

Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками станом на момент виникнення спірних правовідносин врегульовані, зокрема, Законом України «Про ринок електричної енергії».

Законом України «Про ринок електричної енергії» (далі Закон) визначено, що функціонування ринку електричної енергії здійснюється на принципах недискримінаційного ціно- та тарифоутворення, що відображає економічно обґрунтовані витрати, а ціни та тарифи на ринку електричної енергії, що регулюються державою, повинні бути встановлені з урахуванням вимог цілісності об`єднаної енергетичної системи України, економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного учасника ринку електричної енергії та належного рівня норми прибутку.

Економічно обґрунтована вартість електричної енергії для кінцевого споживача має включати в себе вартість її закупівлі на ринку електричної енергії, вартість послуги з передачі електричної енергії, вартість послуги з розподілу електричної енергії та вартість послуги постачальника електричної енергії.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником.

Відповідно до статей 5 та 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері ціноутворення належить проведення державної цінової політики та здійснення державного регулювання цін. Державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації)).

Статтею 13 вказаного Закону встановлено, що державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України відповідно до його повноважень шляхом установлення, зокрема, обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання фіксованих цін.

Указом Президента України від 10 вересня 2014 року №715/2014 на виконання Закону України «Про природні монополії», Закону України «Про електроенергетику», Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - Положення).

Згідно із пп. 7 п. 4 Положення НКРЕКП установлює ціни (тарифи) на електричну енергію, тарифи на її передачу та постачання.

Тарифи на електричну енергію, що відпускається населенню, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №220 від 26.02.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.03.2015 за №231/26676.

Відповідно до пункту 1.5 Постанови НКРЕКП від 26.02.2015 № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» електроенергія, що відпускається населенню, яке розраховується з енергопостачальною організацією за загальним розрахунковим засобом обліку та об`єднане шляхом створення юридичної особи, житлово-експлуатаційним організаціям, крім гуртожитків, встановлюється у розмірі 140 коп. за 1 кВт/год., без податку на додану вартість, ПДВ у розмірі 0,28 грн., тобто, всього 1,68 грн. за 1 кВт/год.незалежно від кількості спожитої електроенергії.

Як встановлено судом, Яворівська КЕЧ здійснювала закупівлю електричної енергії в енергопостачальника, який є ліцензіатом, по тарифах для населення, яке розраховується з енергопостачальною організацією за загальним розрахунковим засобом обліку та об`єднане шляхом створення юридичної особи, в розмірі 168 копійок за 1 кВт/год та проводила нарахування мешканцям житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до тарифів на електроенергію, наданих енергопостачальниками.

Згідно із приписами ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги, на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №761/48615/18-ц (провадження № 61-14819св20).

З вказаного вище розрахунку вбачається, що відповідачу у період з січня 2018 по квітень 2021 року надавалися послуги з електропостачання позивачем.

Такий розрахунок містить вказівку на послугу, спожиту відповідачем, її вартість на дату виникнення заборгованості, застосовану пільгу для сплати вартості наданої послуги. При цьому, заперечуючи проти позову відповідачем надано квитанції про часткову оплату отриманих послуг, за яким відповідач, не погоджуючись із зазначеним тарифом, здійснював оплату за власним розрахунком в розмірі 90 коп. за 1 кВт/год.

Долучені до матеріалів справи самостійно проведені позивачем розрахунки із застосуванням п.1.3 тарифів, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №220 від 26.02.2015, згідно якого населенню, яке проживає в багатоквартирних будинках, не газифікованих природним газом і в яких відсутні або не функціонують системи централізованого теплопостачання (у тому числі в сільській місцевості) передбачено тариф за обсяг, спожитий до 3000 кВтгод електроенергії на місяць (включно) 90 коп. кВт/год.; а за обсяг, спожитий понад 3000 кВтгод електроенергії на місяць -168 коп. кВт/год. колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на наведені вище обгрунтування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відносини між сторонами врегульовані укладеним між ними договором від 01.12.2017 про користування електричною енергією, який є чинним. Даним договором визначено: предмет договору, права та обов`язки споживача, права та обов`язки енергопостачальника, умови та порядок оплати та відповідальність сторін.Згідно із п. 15 договору нарахування плати проводиться відповідно до показань приладу обліку та умов укладеного між сторонами договору.

Судом апеляційної інстанцій перевірений розрахунок заборгованості наданий позивачем, який є належним та покладений в основу судового рішення, тому доводи апеляційної про неналежний розрахунок є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження погашення боргу за електричну енергію чи здійснення неправильного розрахунку позивачем.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним дослідженням обставин справи, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 липня 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк