Справа № 490/5476/20
Провадження № 22-ц/812/10/22
П ОС Т А Н О В А

Іменем України

13 липня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Бондаренко Т.З.,

суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Стрілець К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 490/5476/20 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщенні того ж суду, за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини та стягнення грошових коштів в якості аліментів.

Позивачка зазначала, що в неї з відповідачем є син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З батьком дитини ніколи спільно не проживала він майже на 50 років старший за неї, був заможною людиною, приватним підприємцем, одержував стабільний високий дохід та бажав виховувати сина, скориставшись її моральною та матеріальною залежністю від нього, ввів її в оману та примусив 15 березня 2019 року укласти оспорюваний договір.

Нотаріально посвідченим договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 15 березня 2019 року передбачено, що син проживає з матір`ю та окремо від батька, що відповідало дійсним обставинам справи. Також умовами договору врегульовано порядок зустрічей батька з дитиною у будь-який день тижня з 09.00 год. до 21.00 год., а також за попередньою домовленістю з матір`ю брати дитину до себе за місцем проживання батька у вихідні дні - але за обов`язком батька завчасно повідомляти матір про час та день зустрічей з дитиною. Також п. 3.2.9 Договору було передбачено, що протягом часу проживання дитини з матір`ю батько зобов`язується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 грн щомісячно до досягнення нею повноліття та нести інші витрати, а саме: придбання щорічно сезонного одягу, збирання дитини до дитячого садочку та школи, оплачувати за необхідності додаткові заходи щодо розвитку дитини (курси вивчення мов, дозвільні кружки, спортивні секції). Згодом відповідач почав порушувати умови договору, зловживаючи своїми правами, забираючи дитину без попередження за межі міста та не повертаючи її декілька днів. Через погрози відповідача вона змушена була неодноразово звертатися до органів поліції.

Через такі дії відповідача вона постійно перебуває у стані стресу, оскільки дбає про дитину і розуміє, що її дитина має право на нормальний фізичний та духовний розвиток, безпечні умови проживання. Зверталася до відповідача з пропозицією розірвати договір, проте він використовує його для виправдування фактично викрадення у неї дитини, а вона наразі розуміє, що укладаючи цей договір відповідач від початку не мав наміру дотримуватися його умов.

За такого вона просила розірвати такий договір та стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментних платежів за весь час існування вказаного договору.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2021 року позов задоволено частково. Договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини розірвано. Стягнуто на користь позивачки 40 062 грн. заборгованості по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини. Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 840 грн 80 коп судового збору та 5 000 грн витрат на правову допомогу. Стягнуто на користь держави з ОСОБА_1 840 грн судового збору.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 40 062 грн на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та судового збору, подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в цій частині скасувати та постановити нове, яким в задоволенні зазначеної позовної вимоги та судового збору відмовити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2021 року та наступною ухвалою апеляційного суду від 11 серпня справу призначено до розгляду в приміщенні апеляційного суду на 08 вересня 2021 року.

08 вересня 2021 року представником позивачки ОСОБА_5 у судовому засіданні було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть ОСОБА_1 . У зв`язку з цим ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року провадження у справі було зупинено до залучення правонаступників після смерті відповідача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18 лютого 2022 року на запит Миколаївського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року про надання інформаційної довідки, Перша миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області надіслала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 18 лютого 2022 року № 68601038 про відсутність заведеної спадкової справи, після смерті громадянина ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 за даними Спадкового реєстру.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги судова колегія встановила наступне.

Згідно до змісту апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 оскаржив рішення Центрального районного суд м. Миколаєва від 27 квітня 2021 року лише в частині стягнення з нього заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 40 062 грн на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та судового збору.

Згідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Статтями 1218,1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст.608 цього Кодексу.

З відповіді Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 18 лютого 2022 року за вих. № 185/01-16 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 18 лютого 2022 року № 68601038 вбачається, що спадкова справа після смерті громадянина ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилась.

За такого, у зв`язку з відсутністю правонаступників, вимога про стягнення заборгованості по аліментах не успадковується.

Згідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України.)

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2021 року було правильно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Сторонами також не оспорювалось, що дитина на час розгляду справи районним судом проживала разом із матір`ю за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно умов Договору, укладеного 15 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 114, п. 1.3 - місцем проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьки визначили місце проживання матері.

Положеннями цього ж договору встановлено, що протягом часу проживання дитини з матір`ю батько зобов`язується сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 3000 грн щомісячно до досягнення нею повноліття та нести інші витрати, а саме: придбання сезонного одягу, збирання дитини до дитячого садочку та шкоди, оплачувати за необхідності додаткові заходи щодо розвитку дитини (курси вивчення мови, дозвільні кружки, спортивні секції).

Однак, батько дитини свої зобов`язання в частині сплати аліментів кожного місяця у вказаному розмірі не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, наданими як представником позивача, так і представником відповідача, виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , чітко видно періоди та розміри перерахованих ОСОБА_1 коштів з березня 2019 року по лютий 2021 року.

Крім того, умовами спірного договору, укладеного 15 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , а саме пунктом 3.2.9 вказаного Договору визначено, що батьки дитини досягли домовленості, що батько дитини, який проживає окремо від дитини, буде брати участь у її утриманні саме в грошовій, а не натуральній формі, а тому районний суд правильно не прийняв до уваги заперечення відповідача, що він купував продукти харчування та іграшки синові саме в рахунок сплати аліментів.

За такого рішення районний суд в оскаржуваному рішенні в частині стягнення заборгованості по аліментам в межах умов договору про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 15 березня 2019 року, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 за період з 15 березня 2019 року по січень 2021 року включно (в межах заявлених позовних вимог) у розмірі 40 062 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що скаржник є інвалідом другої групи пожиттєво та перебуває на обліку з онкозахворювання з 02 жовтня 2019 року в Миколаївській обласній клінічній лікарні, а тому відповідно до приписів п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору, отже районний суд безпідставно стягнув з нього судовий збір, апеляційний суд вважає такі доводи неспроможними та такими, що підлягають відхиленню.

Так в мотивувальній частині оскарженого рішення місцевого суду, чітко зазначено, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог - у розмірі 840 грн 80 коп. судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів та на користь позивачки 840 грн 80 коп. за позовну вимогу про розірвання договору, оскільки доказів наявності пільг щодо сплати чи звільнення від сплати судового збору відповідач суду не надав і на такі обставини не посилався.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає.

Відповідно до положень норм ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги , колегія доходить висновку про відповідність судового рішення нормам матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим таке рішення не може бути змінено чи скасовано, а тому підлягає залишенню без змін.

В іншій частині оскаржуване рішення не перевірялось.

Керуючись ст.ст. 375, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т. З. Бондаренко

Судді Т.В. Крамаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 18 липня 2022 року.