печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07 липня 2022 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/27788/21-ц

учасники справи:

позивач: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

представник позивача: ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року позивач звернувся до відповідача із вказаним позовом, у якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до своєї малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як таку, що ухиляється від своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї дитини та стягнути з матері ОСОБА_1 аліменти на користь малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 народила дитину - дівчинку та відмовилась забирати її додому, вказавши причину - відсутність житла, роботи та стан здоров?я. Відомості про батька дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.12.2020 року №720 «Про реєстрацію народження дитини, залишеної без батьківського піклування» зареєстровано народження дитини та отримано свідоцтво про народження дитини на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

12.01.2021 року дитині надано статус «дитина, позбавлена батьківського піклування».

Зазначено, що зважаючи на тривалий проміжок часу, який надавався матері для виправлення ситуації, орган опіки та піклування змушений звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2021 року, заяву розподілено судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.07.2021 року відкрито провадження у справі вирішено розглянути її за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до розпорядження №327 від 29.09.2021 року, у зв`язку із смертю судді ОСОБА_6 вказану справу було передано на повторний автоматичний розподіл справ згідно ст. 14 ЦПК України.

У відповідності до повторного розподілу справи, згідно ст. 14 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Матійчук Г.О.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.10.2021 року прийнято справу до провадження та вирішено розглянути її за правилами загального позовного провадження. Запропоновано відповідачу надати відзив на позов та одночасно роз?яснено процесуальні права. Справу призначено у підготовче судове засідання.

Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористалась. До суду повернувся конверт, з судовою повісткою, копією ухвали від 25.10.2021 року та копією позовної заяви з додатками, направлений судом на адресу відповідача, яка зазначена в позовній заяві: АДРЕСА_1 , з відмітками поштового відділення: «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченнням терміну зберігання».

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 надала пояснення, вимоги позовної заяви підримала та просила задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з?явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 народила дитину - дівчинку.

Заявою від 30.10.2020 року ОСОБА_1 відмовилась забрати свою дитину - дівчинку, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , із КНП «Київський міський пологовий будинок №1», вказавши причину - відсутність житла, роботи та стан здоров?я, відомості про батька дитини давати відмовилась (а.с. 10-11).

Актом КНП «Київський міський пологовий будинок №1» від 30.10.2020 року встановлено, що 30.10.2020 року ОСОБА_1 відмовилась забрати дитину ОСОБА_5 (дівчинку) з пологового будинку (а.с. 12-14).

30.10.2020 року КНП «Київський міський пологовий будинок №1» звернулось до Служби у справах дітей та сім?ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації з повідомленням про те, що в КНП «Київський міський пологовий будинок №1» по вул. Арсенальна, 5 в м. Києві, з 30.10.2020 року перебуває дитина, яку матір відмовляється забрати з пологового будинку: ОСОБА_5 (дівчинка), дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , стан здоров?я: задовільний, правові підстави, згідно яких дитина визнана позбавленою батьківського піклування: акт про дитину, яку відмовились забирати з пологового будинку від 30.10.2020 року (а.с. 8).

Наказом від 03.11.2020 року №1 тимчасово влаштовано до Київського міського будинку дитини «Берізка» малолітню дитину - дівчинку, яку громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народила в КНП «Київський міський пологовий будинок №1» та відмовилась забрати (а.с. 16).

Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.12.2020 року №720 «Про реєстрацію народження дитини, залишеної без батьківського піклування» зареєстровано народження дитини та видано свідоцтво про народження дитини на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19-20).

30.12.2020 року наказом Служби у справах дітей та сім?ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації №107 постановлено на первинний облік дітей, які залишились без батькіського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батькіського піклування, малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як таку що залишилась без батьківського піклування (а.с. 23).

Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.01.2021 року №20 надано малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка тимчасово перебуває у Київському міському будинку дитини «Берізка», статусу «дитина, позбавлена батьківського піклування» (а.с. 25).

Згідно висновку Служби у справах дітей та сім?ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації №105/78-800 від 14.05.2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що Служба у справах дітей та сім?ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав по відношенню до її малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 6-7).

Згідно зі ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Положеннями статтей 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ч.1 ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В пункті 18 вказаної Постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні по справі Хант проти України п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden ) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Ухвалюючи рішення у справі М. С. проти України від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі Мамчур проти України , заява № 10383/09).

Згідно з частиною першою статті 166 Сімейного кодексу України, особа, яка позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Разом з тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, як передбачено частиною другою статті 166 вказаного Кодексу.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду, що встановлено частиною третьою статті 166 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

За приписами ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, а саме: самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться долею дитини, станом її здоров`я, фізичним та моральним розвитком, хоча не була позбавлена можливості здійснювати догляд та утримувати свою дочку, натомість свідомо нехтувала цим обов`язком та відмовилася від дитини, у зв`язку з чим вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, застосування до неї такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відносно її малолітньої дитини та стягнення з неї аліментів на її утримання.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 540 грн.

Відповідно до статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 32, 48, 51 Конституції України, ст. ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180-182 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 11, 18 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354-355, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до своєї малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як таку, що ухиляється від своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї дитини.

Стягнути з матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на користь малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи 25.05.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 4 540 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, адреса: вул. Омеляновича-Павленка, 15, м. Київ, 01010, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 15.07.2022 року.

Суддя Г.О. Матійчук