РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Смаковського О.С.,

справа № 333/3938/21

провадження № 2/333/406/22

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду

м. Запоріжжя, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яка була передана у провадження судді Дмитрієвої М.М.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

З ОСОБА_3 позивач перебувала в шлюбі, який було зареєстровано 09 вересня 1993 року відділом РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 1508. Шлюб розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2020 року.

18 вересня 2003 року, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., позивач придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2021 року по справі № 333/5909/20 про поділ майна подружжя, зазначена квартира виділена в особисту власність позивача.

21 січня 2021 року позивач зареєструвала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_4 .

В квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований, але тривалий час не проживає колишній чоловік позивача - ОСОБА_3 , якому на праві приватної власності належить успадкована ним після смерті матері квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки відповідач зареєстрований в квартирі, на нього нараховуються комунальні платежі, які сплачує позивач, в утриманні житла відповідач участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться, позивач вимушена звернутися до суду, через що просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2021 року, під головуванням судді Ярошенка А.Г. позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2021 року, під головуванням судді Ярошенка А.Г. підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2021 року, під головуванням судді Дмитрієвої М.М. позовна заява прийнята до свого провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2022 року, підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання позивач, повідомлена своєчасно та належним чином, не прибула, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

У судове засідання представник позивача, повідомлена своєчасно та належним чином, не прибула.

Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надав заяву, в якій позов не визнав, справу просив розглянути без його участі.

Оскільки сторони у підготовче засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Установлені судом фактичні обставини справи

Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу від 09 вересня 1993 року, виданого відділом РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 1508, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1993 року, шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 333/2096/20 від 25 червня 2020 року (а.с. 3-5).

18 вересня 2003 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., позивач придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності позивачки на вказане майно також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 червня 2021 року (а.с. 6-7, 27).

Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя №333/5909/20 від 04 березня 2021 року по справі про поділ майна подружжя, зазначена квартира виділена в особисту власність позивача. Рішення набрало законної сили 06 квітня 2021 року (а.с. 8-9).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 21 січня 2021 року позивач зареєструвала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 11).

Згідно з актом не проживання особи за місцем реєстрації від 20 жовтня 2020 року, складеним комісією ОСББ «Комфорт 11-А», в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований, але не проживає з 11 квітня 2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

За вказаною адресою зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доказів проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , суду не надано.

Позиція суду та нормативно правове обґрунтування

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, незаконно, без відповідної правової підстави того, що заволодів ним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні його права користування чи розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391 ЦК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 17 жовтня 2018 року, справа №521/17805/16-ц.

Згідно із ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v. Ukraine»), заява № 30856/03, п. 41.

Виходячи з практики Європейського Суду втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Поняттям житла охоплюються не всі види житлових приміщень, але при цьому поняттям житла охоплюється і те житлове приміщення, у якому особа збирається проживати. Так, у рішенні у справі «Gillow v. United Kingdom» від 24 листопада 1986 року Суд вказав, що заявники, які володіють але не проживають у своєму домі протягом тривалого часу, можуть вважати цей будинок своїм житлом, оскільки вони мали намір туди повернутися і в них зберігається достатній зв`язок зі своєю власністю.

Відповідачем не надано суду доказів про його неможливість користування та проживання у зазначеній квартирі, а також не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що ним здійснювалися передбачені чинним законодавством дії, направлені на усунення перешкод йому з боку ОСОБА_1 в користуванні вказаним належним їй нерухомим майном, в тому числі у судовому порядку.

Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд, враховуючи, що відповідач відзиву на позовну заяву до суду, пояснень, та доказів не надав, приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню.

Розподіл судових втрат

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 908, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 15 липня 2022 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва