Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Федоренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права власності, визнання недійсним та скасування рішення про реєстрацію земельної ділянки, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 12.07.2019 р. звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, в якій з урахуванням заяви від 19.09.2019 р. прозивач просила:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

- визнати недійсним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у місті Києві про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером:72:504:0139, що фактично співпадає з земельною ділянкою на АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , а також скасувати внесення до Державного земельного кадастру відомостей, про цю земельну ділянку;

- визнати протиправними дії Державних реєстраторів Головного управління Держгеокадастру у місті Києві про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :72:504:0139, що фактично співпадає з земельною ділянкою на АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 ;

- зобов`язати державних реєстраторів утриматися від вчинення дій, пов`язаних з реєстрацією будь-яких прав на земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , окрім реєстрації прав ОСОБА_1 на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 ;

- припинити процедури набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :72:504:0139, що фактично співпадає з земельною ділянкою на АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 ;

- поновити право ОСОБА_1 на державну реєстрацію земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у місті Києві здійснити державну реєстрацію земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Київської міської ради від 10.02.2017 р. № 935/1939 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Зазначає, що на підставі цього рішення з ТОВ «МК Проект» було укладено договір від 08.06.2018 р. № 29-2018 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,09 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач зазначає, що проект землеустрою на її земельну ділянку був погоджений 20.02.2019, зауважень не було (висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 1904/82-19 від 20.02.2019).

Проте, при проходженні процедури внесення даних до Державного земельного кадастру позивач отримала рішення від 04.03.2019 р. РВ 019 про відмову у внесенні відомостей, оскільки є співпадіння площ земельної ділянки позивача та земельної ділянки з кадастровим номером :72:504:0139.

В подальшому, позивач дізналась, що 24.04.2018 р. на основі «мовчазної згоди» було розроблено проект земельної ділянки з кадастровим номером :72:504:0139 для ОСОБА_2 .

Посилається на те, що відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України Київрада дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні, при цьому поняття «мовчазна згода» відсутнє.

В даному випадку, на думку позивача, ОСОБА_2 не було отримано згоди, але документація розроблялася, що перешкоджає реалізації її права на земельну ділянку на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Зазначає, що для отримання права розробки технічної документації на спірну земельну ділянку, мало бути скасовано перший дозвіл (рішення) або мала бути добровільна відмова від розробки технічної документації першим заявником. Оскільки ні того, ні іншого не було, то її дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,09 га є дійсним.

Посилається також на те, що на момент подання позовної заяви на офіційному сайті Київради (kmr.gov.ua) немає інформації про те, що ОСОБА_2 надавався дозвіл на розробку проекту землеустрою (хоча у листі-відповіді № 26-26-0.41-3922/2-19 від 31.07.2019 на її звернення, що додані до заяви він згадується як суб`єкт ініціативи щодо отримання кадастрового номеру :72:504:0139).

Таким чином, на думку позивача, оскільки рішення Київради про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою немає, то не було підстави для розробки такої документації та реєстрації цієї земельної ділянки, що за відомостями Держгеокадастру отримала номер :72:504:0139 та на 99,5265% співпадає з земельною ділянкою, на яку позивачу було надано дозвіл.

У зв`язку з вищевикладеним, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. від 20.09.2019 р. відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

27.01.2020 р. до суду представником відповідача - Київської міської ради подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи заперечення щодо позову, посилаючись на те, що рішенням Київської міської ради від 10.02.2017 р. № 935/1939, з дотриманням земельного законодавства, ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,09 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд згідно з планом-схемою.

В пояснювальній записці від 15.11.2016 р. № ПЗ-21165 до проекту вищезазначеного рішення зазначено відомості про земельну ділянку, а саме: кадастровий номер земельної ділянки №:72:504:0125, місце розташування (адреса), АДРЕСА_1 , площа 0,09 га., вид та термін користування - власність, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Звертає увагу суду на те що 20.03.2018 р. ОСОБА_2 звернувся до Київської міської ради з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Зазначає, що на сайті https://kmr.gov.ua/ міститься проект рішення № ПР-20980, кадастрова справа № А-25210 про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В пояснювальній записці від. 23.04.2019 р. № ПЗ-37714 до проекту вищезазначеного рішення зазначено відомості про земельну ділянку, а саме: кадастровий номер земельної ділянки №:72:504:0139, місце розташування (адреса), АДРЕСА_1 , площа 0,0940 га., вид та термін користування - власність, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Таким чином, на думку представника відповідача, оскільки спірні земельні ділянки знаходяться на різних адресах, в них різна площа та різні кадастрові номери, а тому Київська міська рада своїми діями не порушує права та інтереси позивача ОСОБА_1

12.02.2020 р. до суду представником відповідача - Головного управління Держгеокадастру у м. Києві подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що доводи позивача щодо невідповідності вимогам законодавства проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки є необґрунтованими.

Посилається на те, що законодавством України встановлено, що у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє орган місцевого самоврядування, у зв`язку з чим, позиція позивача про те, що для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідна обов`язкова наявність рішення про надання дозволу на його розробку є законодавчо необґрунтованою та такою, що суперечить абзацу 3 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Зазначене вище, на думку представника відповідача, спростовує також особисті твердження позивача про те, що інша особа отримує право на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише після скасування першого дозволу на розробку проекту землеустрою наданого першому заявнику або після відмови від нього першого заявника, оскільки зазначений позивачем порядок отримання дозволів на розробку проектів землеустрою на відведення земельних ділянок жодною нормою чинного законодавства не передбачений.

Посилається також на те, що відповідність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вимогам законодавства у межах населених пунктів підтверджується, зокрема, висновками територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин та структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури.

Таким чином, на думку представника відповідача, доводи позивача про те, що згідно ч. 17 ст. 186 Земельного кодексу України наявність рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою одній особі є підставою для відмови іншій особі у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, і розробленого у порядку визначеному абзацом 3 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, є законодавчо необґрунтованими.

Посилається на те, що експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Чистяк С.С. було розглянуто та перевірено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 на відповідність вимогам чинного законодавства та надано висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 26.09.2018 р. № 10974/82-18.

Зазначений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 також було погоджено висновком Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 26.09.2018 р. № 8976/0/012/09-18.

Крім цього, експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Трохановською О.А. було розглянуто та перевірено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована: АДРЕСА_1 на відповідність вимогам чинного законодавства та надано висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 20.02.2019 р. № 1904/82-19.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 також було погоджено висновком Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 12.02.2019 р. № 1944/0/012/09-19.

Таким чином, на думку представника відповідача, зазначені вище висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 та про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 станом на даний час є чинними та у встановленому законодавством порядку не скасовані, а отже зазначені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок (в тому числі і ОСОБА_2 ) є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Посилається також на те, що 19.02.2019 р. ОСОБА_2 через Центр (відділ) надання адміністративних послуг Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації подано до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві заяву про державну реєстрацію земельної ділянки разом з відповідною документацією із землеустрою щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (у паперовому вигляді та у формі електронного документа), яка надійшла до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві 20.02.2019 р. та якій автоматизованою системою Державного земельного кадастру присвоєно № ЗВ-019.

Оскільки, на дату державної реєстрації земельної ділянки були відсутні підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, а проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 відповідав вимогам чинного законодавства, Державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у м. Києві в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», 04.03.2019 р. було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :72:504:0139, площею 0,0940 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вид використання - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Цільове призначення - 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Отже, на думку представника відповідача, Державний кадастровий реєстратор Головного управління Держгеокадастру у м. Києві під час здійснення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :72:504:0139 діяв у спосіб, межах та у відповідності до вимог чинного законодавства України, своїми діями не порушуючи прав та інтересів ОСОБА_1 , оскільки на момент державної реєстрації спірної земельної ділянки інші зареєстровані та оформлені у власність земельні ділянки, розташовані в межах даної земельної ділянки, у відповідності до вимог чинного законодавства, у Державному земельному кадастрі були відсутні.

Водночас, представник відповідача зазначає, що заяву про державну реєстрацію земельної ділянки разом з відповідною документацією із землеустрою щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (у паперовому вигляді та у формі електронного документа) до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві подано 22.02.2019 р. сертифікованим інженером-землевпорядником від імені позивача через Єдиний державний портал адміністративних послуг, у тому числі через інтегровану з ним інформаційну систему Держгеокадастру, представлену у формі Інтернет-сторінки, що забезпечує формування та подання заяви.

Державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Самчук К.С., у відповідності до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, в порядку черговості було розглянуто заяву позивача про державну реєстрацію земельної ділянки від 22.02.2019 р. разом з доданими документами та надано оскаржуване рішення від 04.03.2019 РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядком, а саме, «перетин ділянок з ділянкою :72:504:0139 площа співпадає на 99.5265 %» та знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати іншої земельної ділянки або її частини.

Враховуючи вищезазначене, на думку представника відповідача, Державний кадастровий реєстратор Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Самчук К.С. під час надання рішення від 04.03.2019 р. № РВ-019 про відмову позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав зазначених в оскаржуваному рішенні, діяла виключно у спосіб, встановлений чинним законодавством та в межах наданих повноважень.

На думку представника відповідача, в порушення вимог статей 76, 77, 95, 175 ЦПК України, позивачем не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував вину ОСОБА_2 у не реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :72:504:0139 та невідповідність проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки, а тому правові підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки у порядку визначеному чинним законодавством відсутні.

19.02.2020 р. до суду представником відповідача - Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що на підставі листа від 24.04.2018 р. № МЗ-2758 про використання права мовчазної згоди, ОСОБА_2 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, інформація про який внесена до Державного земельного кадастру (А-25210).

Посилається на те, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 07.03.2019 р. № ЗФО-3124 Департамент розглянув розроблений і погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатом розгляду якого підготовлено проект рішення Київської міської ради «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » разом із пояснювальною запискою від 23.04.201г №ПЗ-З7714. Зазначений проект рішення було передано Департаментом до Київради 12.08.2019 р.

Підсумовуючи викладене, представник відповідача зазначає, що ОСОБА_2 до Департаменту подано заяву та погоджений і затверджений проект землеустрою на спірну земельну ділянку, натомість позивачем не надано документів відповідно до яких розробляється проект рішення Київської міської ради.

Таким чином, на думку представника відповідача, Департамент своїми діями не порушував права позивача і діяв на підставі та у межах встановлених норм законодавства.

06.03.2020 р. до суду відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що на момент його звернення до Департаменту земельних ресурсів з заявою про надання згоди на розроблення проекту землеустрою та на момент реєстрації ним земельної ділянки по АДРЕСА_1 (внесення відомостей до Державного земельного кадастру) спірна земельна ділянка була вільною. На момент реєстрації в Державному земельному кадастрі не було ніяких відомостей щодо належності спірної земельної ділянки будь якій особі як на праві власності, так і на праві користування. При цьому, рішення, на пленарному засіданні сесії Київської міської ради, відповідно до Регламенту Київради від 07.07.2016 р. № 579/579 про передачу позивачу спірної земельної ділянки, у відповідності до ст.9 та ст.122 Земельного кодексу України не приймалось.

Крім того вважає, що вимога позивача щодо поновлення права на державну реєстрацію спірної земельної ділянки не має під собою правової підстави, оскільки відсутні будь які докази позбавлення позивача права що оспорюється.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_2 вважає, що він діяв в межах прав, наданих законодавством, що регулює земельні правовідносини в Україні, не порушуючи будь яким чином права інших осіб, що підтверджують матеріали справи: довідка Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 08.08.2018; рішення № РВ-19 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; лист Головного Управління Держгеокадастру у м. Києві від 17.04.2019 р. № 259/0- 304/6-19 «Про скасування державної реєстрації земельної ділянки».

Крім того, звертає увагу суду на те, що позивач, до звернення до суду, скористалася своїм пільговим правом та в 2016 році за місцем реєстрації та проживанням Київська обл. Києво-Святошинський район, Гатненська сільська рада отримала безкоштовно у власність земельну ділянку кадастровий номер :02:010:5480 площею 0.09 га для індивідуального садівництва, позивач забезпечена житлом, має у власності частину житлового будинку що розташований на земельній ділянці та не позбавлена права звернутися до відповідного органу з заявою про надання земельної ділянки, він має пільги як учасник бойових дій на сході України, а також є батьком багатодітної родини, яка проживає в квартирі загальною площею 79 кв.м. та ініціює відведення земельної ділянки у власність для поліпшення житлових умов.

03.02.2021 р. ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на підстави, викладені у позовній заяві та надані докази.

В судовому засіданні представники відповідачів Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради та відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечили у повному обсязі та просили відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у відзивах на позов та наданих доказах.

Заслухавши пояснення учасників процесу, врахувавши їх доводи, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 10.02.2017 р. № 935/1939 ОСОБА_1 (клопотання від 07.09.2016 р. № К-28136) надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,09 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади м. Києва) у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд згідно з планом-схемою (додаток до рішення) (К-28136).

В пояснювальній записці від 15.11.2016 р. № ПЗ-21165 до проекту вищезазначеного рішення зазначено відомості про земельну ділянку, а саме: кадастровий номер земельної ділянки №:72:504:0125к, місце розташування (адреса), АДРЕСА_1 , площа 0,09 га., вид та термін користування - власність, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

ТОВ «МК ПРОЕКТ» на підставі договору № 29-2018 від 08.06.2018 року розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 .

20.02.2019 р. висновком експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Трохановською О.А. № 1904/82-19 та висновком Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 1944/0/012/09-19 було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 площею 0,0860 га, розробленого ТОВ «МК ПРОЕКТ» згідно договору від 08.06.2018 р. № 29-2018.

20.03.2018 р. ОСОБА_2 до Київської міської ради було подано клопотання № К-33715 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 у власність, орієнтовною площею 0,1 га.

23.04.2018 р. ОСОБА_2 на підставі ч. 7 ст. 118 ЗК України, звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з метою розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 на праві використання мовчазної згоди, у зв`язку з тим, що Київською міською радою у місячний термін не було прийнято відповідне рішення.

23.04.2018 р. між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір № 23-1/04-18, відповідно до п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець прийняв на себе зобов`язання по виконанню топографо-геодезичних робіт по встановленню (відновленню) зовнішніх меж земельної ділянки в натурі для розробки документації із землеустрою на АДРЕСА_1 .

24.04.2018 р. ОСОБА_2 листом повідомив Київську міську раду, що ним замовлено роботи на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 згідно з договором з ФОП ОСОБА_3

26.09.2018 р. висновками експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Чистяк С.С. № 10974/82-18 та Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 8976/0/012/09-18 було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , розробленого ФОП ОСОБА_3

19.02.2019 р. до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві ОСОБА_2. подано заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,0940 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована 20.02.2019 р. за № ЗВ-019.

22.02.2019 р. до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Швець Т.В. подано заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,086 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована 22.02.2019 р. за № ЗВ-019.

04.03.2019 р. Державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у м. Києві на підставі заяви ОСОБА_2 (20.02.2019 р., № ЗВ-019) у Державному земельному кадастрі здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :72:504:0139, площею 0,0940 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вид використання - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Цільове призначення - 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

04.03.2019 р. рішенням Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Самчук К.С. РВ-019 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру за заявою ОСОБА_1 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.02.2019 р., реєстраційний № ЗВ-019, з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою :72:504:0139 площа співпадає на 99.5265 %; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати іншої земельної ділянки або її частини.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 07.03.2019 р. № ЗФО-3124 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) підготовлено проект рішення Київської міської ради «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » (справа А-25210), який 12.08.2019 р. передано на розгляд до Київської міської ради.

Рішення про передачу у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 Київською міською радою не приймалось.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є ЗК України, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пунктів «б», «ґ» статті 5 ЗК України земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю.

Відповідно до пункту б) частин першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 ЗК України громадяни … набувають права власності … земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами … здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в) частина третя статті 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара;

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.

У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України така процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. Відповідно до положень частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для … будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) … у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У цій же частині статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 ЗК України (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 186-1 ЗК України (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури.

У частині дев`ятій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її надання.

Отже, ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно. Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність.

Зазначений правовий висновок Верховний Суд висловлював у постанові від 31.01.2018 у справі №814/741/16, постанові від 14.03.2018 у справі №804/3703/16.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 22 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV "Про землеустрій" землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Таким чином, підставою для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, окрім рішення про надання дозволу, може бути договір або судове рішення.

Суд відзначає, що надання дозволу не гарантує особі прийняття відповідним органом рішення про надання земельної ділянки у власність. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність.

Законний інтерес особи полягає не в отриманні дозволу, а в отриманні земельної ділянки у власність. Відтак, в судовому порядку підлягає захисту саме право на отримання земельної ділянки у власність.

Таким чином, у разі протиправної бездіяльності відповідного органу у вигляді ненадання дозволу у належній формі на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у встановлений строк, відповідно до абзацу третього частини сьомої статті 118 ЗК України особа має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 України (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Суд звертає увагу на те, що у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись).

Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (ст. 50 Закону України «Про землеустрій»).

Отже, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність. У постанові від 17.10.2018 р. у справі № 380/624/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Процедура державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі визначена Законом України "Про державний земельний кадастр" та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

Відповідно до ч.1-3 ст.24 Закону України "Про державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Відповідно до ч.5,6 ст.24 Закону України "Про державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Відповідно до п.109-111 Порядку ( в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою:

1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації);

3) електронний документ.

Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:

1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку;

2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

- робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку;

- надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;

приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 рішенням Київської міської ради від 10.02.2017 р. № 935/1939 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. При цьому проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 ОСОБА_2 було розроблено та погоджено за процедурою визначеною абзацом 3 ч.7 ст.118 та статтей 186, 186-1 ЗК України.

В судовому засіданні встановлено, що до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві ОСОБА_2. подано заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,0940 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована 20.02.2019 р. за № ЗВ-019. ОСОБА_1 22.02.2019 р. подано заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,086 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована 22.02.2019 р. за № ЗВ-019. Тобто в Головному управлінні Держгеокадастру у м. Києві одночасно знаходились на розгляді заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про державну реєстрацію однієї земельної ділянки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20), зазначено, що розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Крім того, такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу.

04.03.2019 ГУ Держгеокадастру у м.Києві у порушення принципу справедливості, розумності і добросовісності надало перевагу у відведенні земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 , а позивачу відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою :72:504:0139 площа співпадає на 99.5265 %; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати іншої земельної ділянки або її частини.

Такі висновки суду узгоджуються з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) та Верховного Суду, наведеними у постанові від 17 червня 2021 року у аналогічній справі № 700/2976/20-ц (провадження № 61-3508св21).

Відповіднро до ч.10 ст.24 Закону України "Про державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Суд приходить до висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання незаконною та скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :72:504:0139, площею 0,0940 за адресою: АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_2 від 20.02.2019 року ЗВ-019 здійснену державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у місті Києві 04.03.2019 року.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі № 567/675/20 (провадження № 61-13762св21) зазначено про те, що «дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02). Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому, суд не вправі перебирати на себе повноваження органів місцевого самоврядування, визначених законом».

Ураховуючи, що вирішення питань щодо врегулювання земельних відносин відповідно до закону віднесено до виключних повноважень сільських, селищних, міських рад, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності позивача на спірну земельну ділянку та зобов`язання ГУ Дердгеокадастру у м.Києві здійснити державну реєстрацію земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ..

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 14 Конституції України, ст.ст.81, 116, 118, 122, 125, 186-1 ЗК України, Законом України "Про державний земельний кадастр", ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права власності, визнання недійсним та скасування рішення про реєстрацію земельної ділянки, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :72:504:0139, площею 0,0940 за адресою: АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_2 від 20.02.2019 року ЗВ-019 здійснену державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у місті Києві 04.03.2019 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кушнір С.І.