Справа №751/3388/22
Провадження №2/751/1113/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Іскра К.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття з реєстрації осіб,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняття їх з реєстраційного обліку (а.с.2-4).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності їй, її доньці ОСОБА_4 та відповідачу ОСОБА_3 . Також у даній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , однак відповідачі фактично в ній не проживають з 2001 року та 2002 року. Зазначає, що з відповідачами не спілкується, комунальні платежі за них не може сплачувати, оскільки має скрутне матеріальне становище. Оскільки відповідачі в спірній квартирі не проживають більше одного року, не сплачують плату за користування жилим приміщенням та комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлової площі, просить визнати їх такими, що втратили право користування квартирою.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 03.10.2022 року прийняв справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що проти позовних вимог не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки в судове засідання суду не відомо, відзив на позовну заяву не подав.

Суд відповідно до положень ст. 223 ЦПК України ухвалив проводити розгляд справи без участі відповідача ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 серпня 1998 року, видане виконавчим комітетом Новозаводської районної ради згідно з розпорядженням №827 від 30.07.1998, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної власності ОСОБА_1 , позивачу по справі, ОСОБА_3 , відповідачу по справі, та ОСОБА_4 в рівних частинах (а.с.9).

У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , позивач по справі, ОСОБА_3 , відповідач по справі, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 26.08.2022 №6999 (а.с.14).

Проте відповідно до акту мешканців будинку АДРЕСА_3 від 01 вересня 2022, складеного у присутності представника КП «Новозаводське», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за вказаною адресою фактично не проживають (а.с.13).

Позивач сплачує за надані житлово-комунальні послуги (а.с.15-18).

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно постанови Верховного суду України від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, згідно ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Відповідно до абзацу 2 п. 34 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», - під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали або в цей час перешкоджають відповідачу ОСОБА_2 в користуванні спірним житлом, та що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 добровільно змінив своє місце проживання, за вказаною адресою не проживає з 2002 року, поважність причин відсутності відповідача ОСОБА_2 у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а отже, відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України позов обґрунтований та підлягає задоволенню в цій частині.

Водночас позов в частині зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до абз. 3 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням після набрання законної сили є підставою для зняття її з реєстраційного обліку відповідним державним органом.

Крім того, суд не вбачає правових підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки останній є співвласником спірної квартири.

Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу (стаття 321 ЦК України).

Відповідачу ОСОБА_3 як співвласнику майна належить право володіння, користування та розпоряджання вказаною квартирою, а тому визнання його таким, що втратив право на користування нею, призведе до порушення його права власності. При цьому факт його не проживання у спірній квартирі жодним чином не впливає на зміст права власності.

За таких обставин, коли спірна квартира є спільним майном сторін по справі, відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою, оскільки відповідач не втратив право власності на вказану квартиру, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України.

Отже, відсутні підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Подібних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 647/1683/15-ц.

За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 496,20 грн. (992,40/2).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 42, 81, 89, 141, 206, 259, 263, 265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 405-406 Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко