РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Чернухи В.Е., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Савчака Я.О., представника відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Дідук О.В., представника третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Шилець А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чайка Ірина Григорівна, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за договорами у частині, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ТОВ «Олком-Лізинг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чайка І.Г. про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за договорами у частині.

В обґрунтування позову зазначено, що 11.12.2006 між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 3114-126К, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позивачу у користування кредитну лінію у розмірі 30 000 доларів США, зі строком користування кредитом до 09.12.2016, під 16% річних.

11.12.2006, на забезпечення виконання умов кредитного договором, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з однієї сторони, та Банком з іншої сторони, було укладено іпотечний договір № 3114-126І, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовою З.В., зареєстрований у реєстрі за № 1522, згідно якого позивачами передано в іпотеку, а Банком прийнято в іпотеку нерухоме майно, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , наразі АДРЕСА_2 .

11.06.2007 та 01.08.2012 між позивачами та Банком були підписані додаткові угоди до кредитного договору та додаткові договори до Іпотечного договору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2016, задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Цим рішенням стягнуто солідарно з відповідачів суму у розмірі 1 361 270 грн. 64 коп. мультивалютно, а також стягнуто судовий збір.

Із тексту вказаного рішення встановлено, що Банком змінено терміни користування кредитними коштами та достроково стягнуто суму коштів із позичальника та поручителів, тобто Банком у судовому порядку змінено строк виконання основного зобов`язання шляхом подання позову про стягнення заборгованості.

03.09.2020, право вимоги за Кредитним договором № 3114-126К від 11.12.2006 було висталено у складі пулу (224 кредитних договорів) на продаж шляхом реалізації на прилюдних торгах в системі PROZORRO, лот № GL3N219036. Згідно протоколу електронного аукціону № UA-EА-2020-09-03-000024-b від 14.09.2020 оголошено переможцем ТОВ «Олком-Лізинг».

09.10.2020, між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг», з метою виконання умов протоколу електронного аукціону № UA-EА-2020-09-03-000024-b від 14.09.2020 , укладено Договір № GL3N219036 про відступлення прав вимоги та Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави, посвідчений приватним нотаріусом Чайкою І.Г., зареєстрований у реєстрі за № 1262, відповідно до яких право вимоги за кредитним договором № 3114-126К від 11.12.2006 та Іпотечним договором № 3114-126І від 11.12.2006 відступлені 09.10.2020 на користь ТОВ «Олком-Лізинг», у зв`язку з чим ТОВ «Олком-Лізинг» набуло право Іпотекодержателя відносно предмету іпотеки.

Відповідно до відомостей з публічного паспорту активу, загальний залишок заборгованості (без пені) за Кредитним договором складає 1 788 188 грн. 13 коп., з яких: залишок по тілу кредиту 924 706 грн. 10 коп., процентів за користування коштами 863 482 грн. 03 коп.

Зважаючи на існування рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2016, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 1 361 270 грн. 64 коп., розмір заборгованості (1 788 188 грн. 13 коп.), що вказаний у публічному паспорті активу, а відповідно і розмір права вимоги, який відступлено ТОВ «Олком-Лізинг» є необґрунтованим.

Вказані обставини свідчать про те, що Банком за оспорюваними договорами відступлено право вимоги, якого у нього не було, оскільки після подання позову про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, сам кредитний договір припинив свою дію та Банк втратив можливість нараховувати та стягувати відсотки за кредитним договором.

Крім того, як зазначають позивачі, при укладенні оспорюваних договорів про відступлення прав вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило право вимоги ТОВ «Олком-Лізинг» в обмін на грошові кошти, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи, що є основною ознакою факторингу.

Уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором банк отримав фінансування, а ТОВ «Олком-Лізинг», у свою чергу, укладаючи спірний договір набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Така різниця виразилася в отриманні ТОВ «Олком-Лізинг» від первісного кредитора таких прав щодо боржника:

-права вимоги на стягнення (отримання) від боржника будь-яких грошових нарахувань, у тому числі, передбачених кредитним договором заходів відповідальності, які виникли у первісного кредитора до боржника до моменту укладення цього договору;

-права вимоги, які випливають з факту неналежного виконання боржником умов кредитного договору, в тому числі, право на дострокове стягнення суми кредиту, процентів та інших пов`язаних з цим сум;

-права будь-яких інших вимог згідно кредитного договору.

Наведене, на думку позивачів, свідчить про те, що укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» договір за своєю юридичною природою, незважаючи на його назву, як договір про відступлення права вимоги, є договором факторингу.

Посилаючись на вказані обставини, а також на положення ч. 1 ст. 203, ст. 216, ч. 1 ст. 236 ЦК України, позивачі просили суд визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги від 09.10.2020, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг», в частині відступлення прав вимоги за договором про відкриття кредитної лінії №3114-126К від 11.12.2006; визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки та застави від 09.10.2020, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг», у частині відступлення права вимоги за іпотечним договором №3114-1261 від 11.12.2006, посвідчений приватним нотаріусом Чайкою І.Г., зареєстрований в реєстрі за №1262, а також просили судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.03.2021 вказану цивільну справу передано на розгляд до Хортицького районного суду м. Запоріжжя за підсудністю.

Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2021 вказану цивільну справу передано на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю.

14.07.2021 цивільна справа надійшла у провадження судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Гашук К.В.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2021, позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі. Відповідачам та третій особі встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2022, за клопотанням представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», залучено до участі у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, якому встановлено строк для подання пояснень по суті позовних вимог.

13.09.2021 до суду надійшов відзив ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит» на позовну заяву, у якому представник Банку вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та просить відмовити у задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначено, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 1622 від 03.09.2020 про затвердження умов продажу активів АТ «Банк «Фінанси і кредит». Зокрема, було затверджено порядок оплати, місце, строки, початкову ціну реалізації прав вимоги, в тому числі і прав вимоги до Позивачів.

03.09.2020, право вимоги за Кредитним договором № 3114-126К від 11.12.2006 у було виставлено у складі пулу (224 кредитних договорів) на продаж шляхом реалізації на прилюдних торгах в системі PROZORRO, лот № GL3N219036 (знаходиться у публічному доступі та доступна за посиланням: https://prozorro.sale/en/auction/UA-EA-2020-09-03-000024- b).

Згідно протоколу електронного аукціону №UA-EA-2020-09-03-000024-b від 14.09.2020 оголошено переможцем ТОВ «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ», .

09.10.2020 між AT «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг», з метою виконання умов протоколу електронного аукціону №UA-EA-2020-09-03-000024-b від 14.09.2020, було укладено Договір відступлення прав вимоги та Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави, посвідчений приватним нотаріусом Чайкою І.Г., зареєстрований в реєстрі за №1262, відповідно до яких право вимоги за Кредитним договором № 3114-126К від 11.12.2006 та Іпотечним договором №3114-1261 від 11.12.2006 відступлені 09.10.2020 на користь ТОВ «Олком-Лізинг», у зв`язку з чим ТОВ «Олком-Лізинг» набуло право Іпотекодержателя відносно предмету іпотеки.

Таким чином, з 09 жовтня 2020 року ТОВ «Олком-Лізинг» є правонаступником усіх майнових прав АТ «Банк «Фінанси і кредит».

Відносини між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регламентуються нормативно-правовими актами Фонду, тобто спеціальними нормами, які поширюються саме на діяльність банку та можливість реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури, а відтак Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 09.10.2020 та Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави від 09.10.2020 є договорами відступлення права вимоги в розумінні ст. ст. 512-519 ЦК України, і його метою є передача прав кредитора іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а не договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) у розумінні ст. ст. 1077-1086 ЦК України.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість, договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Таким чином, обов`язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги. При цьому, таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор), а не навпаки.

За відсутності плати первісного кредитора за надані йому послуги між сторонами виникають правовідносини з договору купівлі-продажу права вимоги, до яких застосовуються положення про відступлення права вимоги.

З огляду на вказані обставини, укладені між відповідачами договори не є договорами факторингу, оскільки вони не містять обов`язкових умов такого роду договорів.

Крім того, як зазначає представник Банку, аналіз усталеної судової практики Верховного Суду дає підстави стверджувати, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки мотивування позову про визнання правочинів недійсними через невідповідність заборгованості за кредитним договором, не є вірним, адже жодною нормою матеріального права не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується.

Достовірне з`ясування розміру заборгованості за кредитним договором не є предметом позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги та не входить до предмета доказування у цій справі, а підлягає дослідженню в межах спору про стягнення заборгованості.

А тому посилання позивачів на відмінність обсягу заборгованості проданого активу, зазначеного в інформації про його продаж є безпідставними.

До того ж, при зверненні до суду з вказаним позовом позивачами не наведено жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ЦПК України на підтвердження того, в чому саме полягає порушене право позивачів з боку відповідачів при укладенні оспорюваних правочинів, оскільки відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася до суду, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

24.09.2021 ТОВ «Олком-Лізинг» подало суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначено, що 14.09.2020 відбувся аукціон з продажу Кредитного портфелю ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 224 кредитними договорами фізичних осіб, що забезпечені іпотекою, транспортними засобами та іншою заставою. Лот № GL3N219036. Переможцем аукціону визначено ТОВ «Олком-Лізинг».

09.10.2020 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» укладено Договір про відступлення прав вимоги, за яким в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступив Новому кредитору належні Банку права вимоги, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників та/або поручителів, зазначених у Додатках № 1,2 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами застави та договорами поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстрів у Додатках № 1,2 до цього Договору.

09.10.2020 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» укладено Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави, за яким в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступив Новому кредитору належні Банку права вимоги, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до Іпотекодавців (Заставодавців), зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за договорами іпотеки (іпотечними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору.

Відповідно до предмету договору відступлення права вимоги від 09.10.2020 до кредитних договорів, новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників та/або поручителів, зазначених у Додатках № 1,2 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту(овердрафту)), договорами застави та договорами поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстрів у Додатках № 1,2 до цього Договору.

Між Кредитором - ТОВ «Олком-Лізинг», як правонаступником у визначених договором зобов`язаннях ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Боржником (Позичальником) наявне судове рішення від 06.04.2016 Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (справа №335/3532/14-ц) про стягнення з відповідачів на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 3114-126К від 11.12.2006 р. станом на 26.10.2015, у розмірі 42 087 доларів 81 центи США, що за курсом НБУ станом на 26.10.2015 року складає 950 119 грн. 32 коп. та 411 151 грн. 16 коп., або 1 361 270 грн. 64 коп. мультивалютно. Зазначене рішення набрало законної сили.

Отже, з моменту порушення позичальником Кредитного договору та набрання цим рішенням законної сили, правовий статус позичальника (позивача) змінився на боржника.

Перехід вимоги за кредитним договорам визначає право вимоги за зобов`язаннями первісного кредитора до нового кредитора. ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» визначав суму права вимоги за наявною інформацією, оскільки мав визначити вартість такого відступлення, що має бути сплачена новим Кредитором. Проте, у даному випадку новий кредитор (ТОВ «Олком-Лізинг») має право вимоги до Боржника лише за сумою, що обмежується рішенням суду, а тому, визначений грошовий еквівалент права вимоги ніяк не порушує істотні умови оскаржуваних договорів, оскільки права вимоги не нівелюється.

У ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено процедуру ліквідації, організаційно-розпорядчі функції покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. При проведенні процедури ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку. Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

При цьому, положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна Банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи.

ТОВ «Олком-Лізинг» не набув права здійснювати фінансові операції стосовно боржника, за умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, а лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор.

Крім того, як зазначає представник ТОВ «Олком-Лізинг», розмежування договорів за предметом договору, полягає у тому, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При укладенні Договорів між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» про відступлення прав вимоги за кредитними договорами та про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави, Сторони передбачили всі істотні умови, що є характерними для таких правовідносин, а тому підстави для визнання таких Договорів недійсними є безпідставними.

Договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові дійшла висновку, що слід виходити із суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу.

Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

У даній справі, за результатами торгів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» визначив переможного покупця та продав йому майнове право вимоги виконання боржниками зобов`язань за кредитним та забезпечувальними договорами.

Предметом спірного договору є відступлення прав вимоги за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації.

Отже, твердження позивачів про притаманність таким договорам ознак факторингових договорів слід відхилити, оскільки ТОВ «Олком-Лізинг» не надавав в розпорядження кошти ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»; ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» не сплачував за користування цих коштів; сторонами виконано умови класичних договірних зобов`язань щодо купівлі-продажу права вимоги (цесії), зокрема, ТОВ «Олком-Лізинг» здійснив оплату, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив наявне право вимоги за кредитними договорами, без надання останньому попередніх коштів у розпорядження.

08.02.2022 до суду надійшли пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до яких Фонд заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на відсутність порушених прав позивачів.

У своїх поясненнях представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зазначив, що оспорюваний Договір про відступлення прав вимоги за своїм змістом є договором купівлі-продажу прав вимоги (оплатним договором відступлення права вимоги), а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а тому не є договором факторингу у розумінні чинного законодавства. Для укладення Договору про відступлення прав вимоги покупець права вимоги не повинен в обов`язковому порядку мати статус фінансової установи та мати відповідний дозвіл (ліцензію).

Спірний Договір про відступлення прав вимоги не має всіх обов`язкових ознак, притаманних договору факторингу, оскільки предметом договору не є надання фінансової послуги за плату; договором не передбачено не тільки повернення фінансування фактору, а й розміру та порядку оплати клієнтом наданої фактором фінансової послуги; договір не містить визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови; а мета договору не полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги, а полягає у відступленні (переданні) права вимоги.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не застосовується до відносин щодо реалізації активів неплатоспроможних банків, оскільки у спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань, - норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, та даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Враховуючи те, що Позивачем не надано жодних доказів, що свідчать про недійсність укладеного між Банком (первинним кредитором) і ТОВ «Олком Лізинг» (новим кредитором) договору про відступлення права вимоги цей договір є правомірним правочином.

Окрім того, згідно висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, які викладені у постанові від 19.02.2020, справа № 639/4836/17, законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.»

Також представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зазначено, що позивачем не доведено, в чому саме після проведення торгів і укладення сторонами договору відступлення прав вимоги порушено його обсяг прав та обов`язків, оскільки він не змінився, адже фактично був змінений лише кредитор в існуючому зобов`язанні.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Савчак Я.О. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Дідук О.В. та представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Шилець А.Р. проти задоволення позовних вимог заперечували та просили відмовити у задоволенні позову з підстав, які викладені у відзиві та поясненнях на позов, відповідно.

Інші учасники судового провадження у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом направлення судових повісток за адресою проживання позивача ОСОБА_2 , за адресою місцезнаходження юридичної особи ТОВ «Олком-Лізинг» та за адресою здійснення нотаріальної діяльності третьою особою приватним нотаріусом ЧайкаІ.Г.

Про зміну адреси свого місця проживання чи перебування сторони по справі суд не повідомляли, причини неявки до суду не повідомили, заяв про відкладення судового засідання у справі суду не подавали, а відтак суд, з урахуванням думки усіх учасників розгляду справи, на підставі ст. 223 ЦПК України, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які у судове засідання не з`явились.

Заслухавши пояснення учасників справи, які були присутні у судовому засіданні, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, що містяться в матеріалах справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

11.12.2006 між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено Договір про відкриття кредитної лінії №3114-126К, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позивачу у користування кредитну лінію у розмірі 30 000,00 доларів США строком користування кредитом до 09.12.2016 року, під 16,00 % річних.

11.12.2006 на забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з однієї сторони, та Банком з іншої сторони, було укладено Іпотечний договір №3114-126І, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовою З.В., зареєстрований в реєстрі за №1522. Згідно з умовами зазначеного договору іпотеки, з метою забезпечення виконання зобов`язань, що випливають із кредитного договору, позивачами передано в іпотеку, а Банком прийнято в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

11.06.2007 між ОСОБА_1 та Банком було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, згідно якої розмір кредитної лінії було збільшено до 39 700,00 доларів США.

11.06.2007 між іпотекодавцями та Банком підписано Додатковий договір до Іпотечного договору, відповідно до якого зафіксовано зміни у зобов`язаннях, на забезпечення виконання яких укладено іпотечний договір.

01.08.2012 між ОСОБА_1 та Банком було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору, в рамках якої розмір кредитної лінії було зменшено до 34 342,25 доларів США, а термін кредитування подовжено до 09.12.2021.

01.08.2012 між іпотекодавцями та Банком підписано Додатковий договір №2 до Іпотечного договору, відповідно до якого зафіксовано зміни у зобов`язаннях, на забезпечення виконання яких укладено Іпотечний договір.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2016 (справа №335/3532/14-ц), яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 3114-126К від 11.12.2006, станом на 26.10.2015, у розмірі 42 087 доларів 81 центи США, що за курсом НБУ станом на 26.10.2015 складає 950 119 гривень 32 копійки та 411 151 гривню 16 копійок, або 1 361 270 гривень 64 копійки мультивалютно.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення від 27.11.2017 № 5175 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком на два роки до 17.12.2019 включно, а на підставі рішення від 23.09.2019 № 2417 - строком на один рік з 18 грудня 2019 року до 17 грудня 2020 року включно.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 1622 від 03.09.2020 про затвердження умов продажу активів АТ «Банк «Фінанси і кредит». Зокрема, було затверджено порядок оплати, місце, строки, початкову ціну реалізації прав вимоги, в тому числі і прав вимоги до Позивачів.

03.09.2020 право вимоги за Кредитним договором № 3114-126К від 11.12.2006 було виставлено у складі пулу (224 кредитних договорів) на продаж шляхом реалізації на прилюдних торгах в системі PROZORRO, лот № GL3N219036.

Згідно протоколу електронного аукціону №UA-EA-2020-09-03-000024-b від 14.09.2020 оголошено переможцем ТОВ «Олком-Лізинг».

09.10.2020 між AT «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг», з метою виконання умов протоколу електронного аукціону №UA-EA-2020-09-03-000024-b від 14.09.2020, було укладено Договір відступлення прав вимоги та Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави, посвідчений приватним нотаріусом Чайкою І.Г., зареєстрований в реєстрі за №1262, відповідно до яких право вимоги за Кредитним договором № 3114-126К від 11.12.2006 та Іпотечним договором №3114-1261 від 11.12.2006 відступлені 09.10.2020 на користь ТОВ «Олком-Лізинг» у зв`язку з чим ТОВ «Олком-Лізинг» набуло право Іпотекодержателя відносно предмету іпотеки.

Відповідно до договору від 09.10.2020 про відступлення прав вимоги, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступив Новому кредитору належні Банку права вимоги, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників та/або поручителів, зазначених у Додатках № 1,2 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту(овердрафту)), договорами застави та договорами поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстрів у Додатках № 1,2 до цього Договору.

Відповідно до договору від 09.10.2020 про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступив Новому кредитору належні Банку права вимоги, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до Іпотекодавців (Заставодавців), зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за договорами іпотеки (іпотечними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У своєму позові як на одну з підстав для визнання недійсним укладених договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки, позивач посилався на те, що вказані договори фактично є договорами факторингу.

Проте, з такими доводами позивача суд не погоджується виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі статтею 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (даний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (даний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (даний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).

Суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (даний правовий висновок викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (пункти 51-52)).

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом(частина третя статті 656 ЦК України).

У даній справі сторонами не оспорюється та обставина, що за результатами електронного аукціону, який проводився в межах ліквідаційної процедури ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», реалізовувалися, тобто виставлені на продаж, належні цьому Банку активи, а саме, майнові права вимоги виконання боржниками зобов`язань за кредитним та забезпечувальними договорами, в тому числі і відносно кредитного договору та іпотечного договору, боржниками в яких є позивачі у справі (лот GL3N219036). За результатами аукціону переможцем з купівлі вищевказаного лоту визначений ТОВ «Олком-Лізинг».

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (частина п`ята статті 655 ЦК України). Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України).

Процедура припинення банку як юридичної особи проводиться у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і ця процедура здійснюється з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

При проведенні процедури ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку. Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів - юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги.

Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, яке є спеціальним нормативним актом, визначені умови реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури. До 21.11.2016 р., пункт 5.11 глави 5 розділу V вищевказаного Положення передбачав, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2016 року № 2526 «Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» у пункті 5.11 глави 5 розділу V цього Положення виключені слова «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)».

Тобто, на момент проведення вищевказаного електронного аукціону з продажу активів ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», положеннями нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банків, передбачено, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу, у тому числі за участю осіб (покупців), які не мають статусу банку або фінансової установи.

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

У постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи.

На підставі результатів електронного аукціону, 09.10.2020 укладено оспорювані позивачами у частині договори про відступлення прав вимоги, за яким ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом продажу відступив ТОВ «Олком-Лізинг» право вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 3114-126К та за іпотечним договором № 3114-126І. Предметом спірних договорів є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачами не надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що оспорювані ними договори укладено з порушенням вимог чинного законодавства, і що укладений договір про відступлення права вимоги за кредитним договором фактично є договором факторингу. Доводи викладені у позовній заяві є нічим іншим ніж припущенням позивачів.

Суд вважає безпідставними посилання позивачів на те, що оспорювані договори слід визнати недійсними з тих підстав, що відповідно до відомостей з публічного паспорту активу, загальний залишок заборгованості (без пені) за Кредитним договором складає 1 788 188 грн. 13 коп., з яких: залишок по тілу кредиту 924 706 грн. 10 коп., процентів за користування коштами 863 482 грн. 03 коп., у той час, як рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2016 було стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 1 361 270 грн. 64 коп., відповідно розмір права вимоги, який відступлено ТОВ «Олком-Лізинг».

Так, предметом продажу за оспорюваним договором було саме «право вимоги» за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Наслідки порушення договору позичальником визначені ст. 1050 Цивільного кодексу України, зокрема, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що до права вимоги за кредитним договором у тому числі, але не виключно, входить повернення наданої суми, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата неустойки (пені, штрафу, тощо), у разі допущення порушень та компенсація, гарантована ст. 625 Цивільного кодексу України стосовно грошового зобов`язання.

Вирішуючи спір із подібними до даної справи обставинами, Верховний Суд у Постанові від 19.02.2020 року у справі № 639/4836/17 зазначив, що законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивачів безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними через невідповідність заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким передано новому кредитору, оскільки жодною нормою матеріального права не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого одна із сторін договору не погоджується.

З`ясування розміру заборгованості за кредитним договором не є предметом позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги та не входить до предмета доказування у цій справі, а підлягає дослідженню в межах спору, який може виникнути із новим кредитором, про стягнення заборгованості.

З огляду на викладені обставини, суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а відтак у задоволенні їх позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Враховуючи те, що у задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 16, 81, 89, 261, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чайка Ірина Григорівна, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги у частині, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 11 липня 2022 року.

Повне рішення складено 15 липня 2022 року.

Суддя: К.В. Гашук