Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1603/21

15 червня 2022 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Богородчанської районної державної адміністрації про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 червня 2020 року Богородчанською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області прийнято розпорядження № 151 «Про зміну прізвища малолітньої ОСОБА_2 ». У цьому розпорядженні зазначена наступна інформація : «У своїй заяві ОСОБА_3 вказала, що батько дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2015 року з сім`єю не проживає, з дочкою не спілкується, участі у навчанні і вихованні дитини не бере, життям і здоров`ям дитини не цікавиться, матеріально не допомагає». Вважає, що така інформація не відповідає дійсності і порушує його, як батька ОСОБА_4 , та його сина ОСОБА_4 немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Зазначає, що рішення комісії та розпорядження голови Богородчанської РДА № 151 від 30.06.2020 р. було оскаржено в судовому порядку і постановою Івано-Франківського апеляційного суду в справі №338/778/20 від 08 лютого 2021 року скасовані, а постановою Верховного Суду від 23 листопада 2021 року рішення Івано-Франківського апеляційного суду залишено без змін. Вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо його сина ОСОБА_4 відповідачем завдано шкоди його та його сина немайновим інтересам, оскільки повідомлено третім особам про порушення сином загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог, принципів етики і моралі, свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього та його сина, що впливає на зниження цінності його особи, створено негативну соціальну оцінку його особи та його сина в очах оточуючих. Просить поширену у розпорядженні інформацію визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на повагу до їх гідності, честі та недоторканості ділової репутації та стягнути з Богородчанської районної держаної адміністрації на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Ухвалою судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Битківського Л.М. від 04 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області (під головуванням судді Битківського Л.М.) від 21 лютого 2022 року замінено відповідача Богородчанську РДА на правонаступника - Івано-Франківську районну державну адміністрацію.

Відповідно до наказу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області № 02-03/19 від 18 березня 2022 року суддю Битківського Л.М. увільнено від роботи з 19 березня 2022 року в зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 березня 2022 року головуючим у справі визначено суддю Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Шишка О.А. та передано йому справу для розгляду.

Ухвалою від 18 квітня 2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача - Івано-Франківської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов залишити без задоволення. У поданому відзиві на позовну заяву вказав, що позовна вимога про визнання недостовірної інформації, що порушує права ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на повагу до їх гідності, честі та недоторканості ділової репутації позивачем не доведена та не підлягає задоволенню, а позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставною з мотивів недоведеності її спричинення саме діями відповідача, відсутності належних доказів, що підтверджують сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, відсутності вини у діях Івано-Франківської РДА, а також необґрунтованості заявленої суми в 100000,00 грн. Також вказує, що до вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням відомостей, що не відповідають дійсності і порочать честь, гідність та ділову репутацію фізичної або юридичної особи, згідно з п.2 ч. 2 ст. 258 ЦПК України застосовується строк позовної давності в один рік, який позивачем пропущено, оскільки такий строк минув в липні 2021 року.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 вказав, що юридичним складом правопорушення є поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб. Інформація, викладена в розпорядженні голови Богородчанської РДА, була подана у Богородчанський РВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), де з нею ознайомлювалися співробітники відділу і на основі якої було видано свідоцтво про зміну прізвища та змінено прізвище у школі, в якій дитина навчається. Ходіння до служби у справах дітей, на засідання комісії та в суд першої інстанції та саме розпорядження принизило їх честь, гідність та ділову репутацію і принесло душевні страждання всім членам сім`ї, а не лише йому, як позивачеві.

Дослідивши докази у справі, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення на них, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 30 червня 2020 року Богородчанською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області прийнято розпорядження № 151 «Про зміну прізвища малолітньої ОСОБА_2 ».

У цьому розпорядженні вказано, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Богородчанської районної державної адміністрації 25.06.2020 року розглянуто заяву та інші матеріали, надані громадянкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою АДРЕСА_1 , щодо надання дозволу на зміну прізвища малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на дошлюбне прізвище матері ОСОБА_5 . У своїй заяві ОСОБА_3 вказала, що батько дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 2015 року з сім`єю не проживає, з дочкою не спілкується, участі у навчанні і вихованні дитини не бере, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, матеріально не допомагає. Працівниками служби у справах дітей та районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді районної адміністрації у присутності матері ОСОБА_3 та дідуся ОСОБА_6 проведено бесіду з малолітньою ОСОБА_2 , під час якої з`ясовано, що дитина хоче змінити своє прізвище на ОСОБА_5 . Відповідно до ст. 148 Сімейного кодексу України, п. 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини № 21 від 25.06.2020 року надано згоду на зміну прізвища малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на дошлюбне прізвище матері ОСОБА_5 . Органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження № 12 від 30.08.2012 р., складеного виконавчим комітетом Космацької сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області відповідно до чинного законодавства України.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року в справі № 338/778/20 за позовом ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , до Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про скасування розпорядження голови Богородчанської районної державної адміністрації та рішення комісії з питань захисту прав дитини Богородчанської районної державної адміністрації рішення Богородчанського районного суду від 28 жовтня 2020 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково - скасовано рішення комісії з питань захисту прав дитини Богородчанської районної державної адміністрації № 21 від 25 червня 2020 року та розпорядження голови Богородчанської районної державної адміністрації № 151 від 30 червня 2020 року.

З відповіді Івано-Франківської державної адміністрації від 28 січня 2022 року № Л-17/01-09/121 видно, що Богородчанська райдержадміністрація перебуває в стані припинення з 16 березня 2021 року, і її правонаступником, на підставі розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 06 жовтня 2021 року № 382 «Про затвердження передавального акта», є Івано-Франківська районна державна адміністрація.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тому завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).

Виходячи з системного аналізу положень ЦК та ЦПК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права; порушення (невизнання або оспорювання) такого права з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-52гс20, зазначила, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно з вимогами ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

За змістом статей 94, 277, 299 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Всупереч обов`язку позивача довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, ним не подано суду жодного належного і допустимого доказу на обґрунтування того, що внаслідок виданого розпорядження № 151 від 30.06.2020 р. «Про зміну прізвища малолітньої ОСОБА_2 », поширенням інформації щодо його сина ОСОБА_4 прямо чи опосередковано порушено його особисті немайнові права та відповідачем була завдана шкода його немайновим інтересам.

Крім того, суд вважає безпідставною вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн на користь його сина ОСОБА_4 , який не є стороною у справі, оскільки відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом виключно своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Отже у задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Івано-Франківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування 100000 грн моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 червня 2022 року.

Головуючий О.А. Шишко