Ухвала

14 липня 2022 року

м. Київ

справа № 201/3175/20

провадження № 61-5317ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа - Дніпровська міська рада, про припинення права власності, зобов`язання вчинити дії та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у якому просив:

зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради припинити право власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0.1000 га, кадастровий номер :03:225:0019, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та закрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 01;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області скасувати кадастровий номер :03:225:0019, присвоєний земельній ділянці, площею 0.1000 га, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , відобразити на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи, заархівувати дані;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області виготовити нову землевпорядну справу щодо земельної ділянки, площею 0.0671 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Д № 038678, код ДЗК 69075031, ІПДП № 066861 від 18 лютого 2002 року, та зареєструвати відомості щодо зазначеної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі з присвоєнням вище зазначеній земельній ділянці кадастрового номеру;

визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0.0671 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , задовольнивши уточнений позов в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради не можуть бути вчинені зазначені позивачем в позові дії. Спір у цій справі стосується цивільних прав ОСОБА_1 , то належним відповідачем у ній є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено відповідні записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Сторона позивача не надала суду доказів того, що вона зверталася до органів місцевого самоврядування з питанням виділення земельної ділянки або її частини у власність або визначення меж суміжних земельних ділянок, вирішення питання про правомірність надання земельної ділянки у власність чи оформлення права власності на будівлі і споруди відповідача чи інше.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2021 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року залишено без змін.

При залишенні без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону, при цьому з'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку.

Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що права позивача порушено, тому що він не може розпорядитись своїм майном, оскільки існує накладення земельних ділянок, за його земельною ділянкою обліковується інший власник, інший кадастровий номер, інша площа та конфігурація земельної ділянки, що підтверджується висновками експертизи, оскільки позивачем ані в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не надано доказів того, що відповідач не у законний спосіб отримала цю земельну ділянку, а також позивач, як зазначалося, не ставив питання щодо усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю земельною ділянкою, на яку накладено земельну ділянку відповідача.

ОСОБА_1 13 червня 2022 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості інших учасників справи.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 17 червня 2022 року подано клопотання про продовження строку на усунення недоліків для визначення та доплати судового збору за вимоги майнового характеру, а також подано уточнену касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , у якій ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, зокрема, але не виключно, були проігноровані результати експертиз (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (частина третя статті 411 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга на підпункт перший частини третьої статті 411 ЦПК України (суд не дослідив зібрані у справі докази) має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на пункт 1, 2 або 3 частини другої статті 389 цього Кодексу як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України. ОСОБА_1 не обґрунтовує передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень.

Посилання на те, що суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) за відсутності обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню, то відсутні підстави для продовження строку на усунення недоліків. Таким чином, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , яке підписано представником ОСОБА_2 , про продовження строку на усунення недоліків слід відмовити.

Керуючись статтями 120, 127, 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , яке підписано представником ОСОБА_2 , про продовження строку на усунення недоліків відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2021 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат