УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Митрофанова А.О., дослідивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту від 19.02.2009 року, реєстровий номер 356 недійсним.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року справу передано до Солом`янського районного суду м. Києва.

24 листопада 2022 року справа надійшла до Солом`янського районного суду м. Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2022 року справу передано в провадження головуючого судді Митрофанової А.О. (фактично матеріали справи отримано 06.12.2022 року

Дослідивши матеріали позовної заяви, вважаю, що у вікритті провадження у справі необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Передбачені нормами статей 15, 16 Цивільного кодексу України способизахисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу мають бути спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів.

Враховуючи вказане положення слід вважати, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зі змісту позовної заяви, вбачається, що предметом позову є визнання заповіту недійсним.

В якості обґрунтування правових підстав позову позивач ОСОБА_1 зазначає, що спадкодавець ОСОБА_4 , його дружина, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і післяя її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частинну квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач є чоловіком спадкодавця та єдиним спадкоємцем за законом до майна померлої ОСОБА_4 . На момент смерті останньої він був непрацездатним, а тому успадкував половину належного на час смерті ОСОБА_4 майна.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25.02.2014 року у справі №355/1686/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Подільської сільської ради Баришівського району Київської області, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнанння права власності на майно в порядку спадкування, позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Подільської сільської ради Баришівського району Київської області про визнання права власності на Ѕ частку у спадковому майні було здійснено розподіл спадкового майна ОСОБА_5 між спадкоємцями.

Незважаючи на проведення розподілу спадкового майна між спадкоємцями, позивач вважає, що заповіт ОСОБА_4 від 19.02.2009 року вчинений останньою з порушенням її волевиявлення.

Зазначає, що спадкодавець ОСОБА_4 не мала наміру заповідати належне їй майно відповідачам в силу похилого віку та стану здоров`я, помилилась щодо природи заповіту, та тих юридичних наслідків, які виникають у відповідачів на підставі вказаного заповіту.

ОСОБА_4 на час вчинення оспорюваного правочину перебувала у 72 річному віці і хворіла на ряд захворювань, зокрема органічне захворювання головного мозку, що унеможливлювали правильне сприйняття правової природи та умов заповіту.

Водночас встановлено, що рішенням Солом`янського суду м. Києва від 28 січня 2011 року, у справі №2-55/2011 аналогічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2011 року рішення Солом`янського суду м. Києва від 28 січня 2011 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту від 19.02.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 356, залишено без задоволення.

Предмет, підстава, сторони позову є тотожніми у даній справі.

Крім того встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2014 року в справі 355/1686/13-ц скасовано рішення Баришівського районного суду Київської області від 15 жовтня 2013 року за позовом ОСОБА_1 до Подільської сільської ради Баришівського району Київської області, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнанння права власності на майно в порядку спадкування, за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Подільської сільської ради Київської області про визнання права власності на Ѕ частку в спадковому майні, позови задоволено частково, визннанно право власності на майно.

Проаналізувавши зміст позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі та предмет розгляду у справі № 2-55/2011, прихожу до висновку про те, що сторони, предмет та підстави позову у даній справі та у справі №2-55/2011, є тотожними.

Відповіднодо статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішенняу визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу resjudicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Враховуючи вказані вище положення, подання позивачем нового позову між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, з яких прийнято рішення у справі №2-55/2011, яке набрало законної сили, фактично свідчить про намагання повторного розгляду справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Керуючись ст.ст. 10, 186, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.О. Митрофанова