Ухвала

12 липня 2022 року

м. Київ

справа № 712/3870/20

провадження № 61-6217ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на постанову Черкаського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у справі за позовом Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до Черкаської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, скасування державної реєстрації права власності, витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року Черкаська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, скасування державної реєстрації права власності, витребування земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначала, що Черкаською міською радою 02 жовтня 2019 року прийнято рішення № 2-5166 «Про передачу земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_3 (вільна земельна ділянка)», яка має містобудівні обмеження.

Відповідно до пунктів 1, 2 вказаного рішення ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою та передано безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,1000 га (кадастровий номер :02:014:0071).

Одночасно встановлено, що згідно з документацією із землеустрою та висновками управління планування та архітектури департаменту архітектури та містобудування від 04 червня 2018 року № 36044-3 та від 25 вересня 2019 року № 76880-3 на вказану земельну ділянку наявні містобудівні обмеження щодо землекористування, пов`язані з її розміщенням в межах заповідної території «Черкаські берегові схили», та пов`язані із реалізацією містобудівної документації (земельна ділянка відноситься до зони земель природно-заповідного фонду «ПЗФ»).

Як наслідок, за результатами проходження погоджувальної процедури, постійною комісією з питань земельних відносин на розгляд Черкаської міської ради винесено проект рішення № 473 7-8-3 «Про відмову у передачі земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_3 (вільна земельна ділянка)».

Однак, органом місцевого самоврядування, незважаючи на наявні містобудівні обмеження, прийнято рішення про надання вказаної земельної ділянки у приватну власність.

У подальшому, з метою набуття права власності на вказану земельну ділянку, Державним реєстратором Виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області Дудіною-Богдановою К. О. 11 листопада 2019 року прийнято рішення, індексний номер: 14973941, про державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 ділянки під кадастровим номером :02:014:0071, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності від 11 листопада 2019 року № 34118940.

Вважала рішення Черкаської міської ради незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до генерального плану міста, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 29 листопада 2011 року № 3-505, на вищевказаній ділянці передбачені зелені насадження загального користування (підтверджується фрагментом генерального плану м. Черкаси від 05 березня 2020 року, сформованого відділом містобудівного кадастру та ГІС Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради).

Згідно плану зонування території міста Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 04 грудня 2015 року № 2-513, спірна земельна ділянка належить до зони земель природно-заповідного фонду «ПЗФ» (підтверджується фрагментом плану зонування території м. Черкаси від 05 березня 2020 року, сформованого відділом містобудівного кадастру та ГІС Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради).

Також висновком начальника Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 25 вересня 2019 року за № 76880-3 ОСОБА_3 вказано на відповідні обмеження містобудівного характеру та зазначено, що останній набирає чинності з моменту прийняття рішення Черкаської міської ради про затвердження змін до генерального плану міста Черкаси (Актуалізація), за умови зміни функціонального призначення території, на якій розташована земельна ділянка на АДРЕСА_1 , із зелених насаджень загального користування на садибну житлову забудову.

Таким чином, спірне рішення від 02 жовтня 2019 року № 2-5166 прийнято без позитивного висновку Виконавчого органу Черкаської міської ради у сфері містобудування та архітектури.

За даними міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (довідка від 19 червня 2018 року № 97-23-0.222-17180-18) встановлено, що за останніми відомостями з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем станом на 31 грудня 2015 року), спірна земельна ділянка на АДРЕСА_1 , площею 0,1 га належить до земель зелених насаджень загального користування.

Спірним рішенням Черкаської міської ради від 02 жовтня 2019 року № 2-5166 здійснено зміну функціональних можливостей використання земельної ділянки на АДРЕСА_1 із земель зелених насаджень загального користування на землі житлової забудови, а тому останнє прийнято всупереч чинної містобудівної документації м. Черкаси, та стало предметом документальної перевірки Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом у сфері земельних відносин вказано на порушення Черкаською міською радою вимог статті 83 та статті 186-1 Земельного кодексу України, зокрема, зауважено про неможливість передачі у приватну власність земель комунальної форми власності за рахунок земель загального користування та в розріз діючій містобудівній документації.

Як наслідок, Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області на адресу Черкаської міської ради 28 січня 2020 року направлено клопотання № 4-ДК/0004/КВ/06/01/-20 про недотримання Черкаською міською радою вимог земельного законодавства під час прийняття спірного рішення, яке за повідомленням органу державного контролю від 01 квітня 2020 року, залишилось міською радою без задоволення.

У свою чергу, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме було встановлено, що спірна земельна ділянка під кадастровим номером :02:014:0071 на підставі договору купівлі-продажу від 15 листопада 2019 року № 3541 ОСОБА_3 відчужена на користь ОСОБА_1 .

Рішення про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 15 листопада 2019 року прийнято приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксеєвою І. Д., (індексний номер 49702341) та 15 листопада 2019 року нею вчинено відповідний запис про державну реєстрацію права власності за № 34167267.

Таким чином, на час звернення з позовом до суду ділянка під кадастровим номером :02:014:0071 залишається у власності ОСОБА_1 .

Вважала, що ОСОБА_3 , отримуючи спірну земельну ділянку у власність для індивідуального житлового будівництва, міг усвідомлювали, що її надання відбувається Черкаською міською радою на підставі рішення від 02 жовтня 2019 року № 2-5166 з порушенням вимог земельного законодавства України, оскільки на розгляд сесії міської ради внесений відповідний проект про відмову у її наданні з посиланням на конкретні норми Земельного кодексу України.

Водночас, ОСОБА_1 набула спірну земельну ділянку у власність у особи, яка, з огляду на зазначені обставини, не мала права її отримувати та відчужувати, яка усвідомлювала, що зловживає своїми правами.

На думку позивача, спірна земельна ділянка під кадастровим номером :02:014:0071 підлягає витребуванню у судовому порядку від останнього добросовісного набувача ОСОБА_1 .

Ураховуючи вищевикладене, просила суд: визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 02 жовтня 2019 року № 2-5166 «Про передачу земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 , громадянину ОСОБА_3 (вільна земельна ділянка)»; визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію права власності від 15 листопада 2019 року № 34167267 на земельну ділянку загальною площею 0,1 га (кадастровий номер земельної ділянки - :02:014:0071) на АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , припинивши за нею набуте право приватної власності на вказану ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер - :02:014:0071.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 липня 2021 року у задоволенні позову Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області відмовлено.

Місцевий суд, відмовляючи у задоволенні позову Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, виходив з недоведеності вимог, оскільки згідно до змін внесених до Генерального плану м. Черкаси рішенням Черкаської міської ради від 13 травня 2021 року № 5-318 «Про затвердження містобудівної документації «Внесення змін до генерального плану м. Черкаси (Актуалізація)», затверджено відповідні зміни до Генерального плану міста Черкаси, та у відповідності до змін до генерального плану міста, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:014:0071 відноситься до території садибної забудови, на якій можливо здійснювати будівництво житлового будинку. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушення прав та інтересів, як позивача так і Черкаської міської ради, як розпорядника земель територіальної громади.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року апеляційну скаргу заступника керівника Черкаської обласної прокуратури задоволено.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Черкаської міської ради 02 жовтня 2019 року № 2-5166 «Про передачу земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 , громадянину ОСОБА_3 (вільна земельна ділянка).

Визнано незаконним та скасовано запис про державну реєстрацію права власності від 15 листопада 2019 року № 34167267 на земельну ділянку загальною площею 0,1 га (кадастровий номер земельної ділянки - :02:014:0071) на АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , припинивши за нею набуте право приватної власності на вказану ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер - :02:014:0071.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірна земельна ділянка не могла бути передана Черкаською міською радою ОСОБА_3 з метою її житлової та громадської забудови, оскільки остання не відповідала чинній містобудівній документації м. Черкаси, а саме генеральному плану м. Черкаси, затвердженому рішенням Черкаської міської ради від 29 грудня 2011 року № 3-505 та Плану зонування території міста Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 04. Грудня 2014 року № 2-513. Враховуючи, що вибуття спірної земельної ділянки відбулось без волі власника - територіальної громади міста Черкаси, тому належним способом захисту порушеного права власності є визнання незаконним та скасування рішення міської ради, скасування державної реєстрації права власності, витребування земельної ділянки.

21 січня 2022 року ОСОБА_1 вперше звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявниці з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України.

06 липня ОСОБА_1 повторно звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у вказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини четвертої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.

Обґрунтовуючи свою касаційну скаргу підставою касаційного оскарження судового рішення, зазначеною у пункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах), представник заявниці не вказує щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

Формальне посилання у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судового рішення на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах), не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що представник заявниці не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню представнику заявниці.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на постанову Черкаського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у справі за позовом Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до Черкаської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, скасування державної реєстрації права власності, витребування земельної ділянки повернути представнику заявниці.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак