Справа № 309/348/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець Андрій Андрійович про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець А.А., звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а саме: виконавчого листа по справі № 309/348/16 виданого 26.04.2018 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 3044999,89 грн.

У заяві зазначає, що згідно Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.02.2018 року у справі № 309/348/16-ц задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТКБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № MKMOGA00000014 від 03.03.2008 року у розмірі 130947,18 дол. США, що за курсом НБУ від 13.11.2015 року складає 2999999,89 грн., а також судовий збір в розмірі 45000,00 грн. 26.04.2018 року на примусове виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист. В подальшому заявник та позивач досягли згоди про позасудове врегулювання спору, у зв`язку з чим борг погашено повністю в позасудовому порядку. Вказує, що закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак, наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом. А тому на підставі вищенаведеного просить задовольнити заяву.

В судове засідання заявник та представник заявника не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені, причини неявки суду не відомі.

Представник стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідаання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У матеріалах справи наявні письмові пояснення на клопотання, згідно яких ПАТ КБ «ПриватБанк» просить відмовити у задоволенні клопотання, зазначаючи, що наведені боржником обставини не підпадають під перелічені в цивільно процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки борг сплачено лише після звернення судового рішення до виконання, а умови для видачі виконавчого документа на той час існували.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 22.02.2018 року Ужгородський міськрайонний суд ухвалив рішення у справі № 308/348/16 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, згідно з яким позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТКБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № MKMOGA00000014 від 03.03.2008 року у розмірі 130947,18 дол. США, що за курсом НБУ від 13.11.2015 року складає 2999999,89 грн., а також судовий збір в розмірі 45000,00 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» отримало виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення суду та пред`явило такий до примусового виконання.

Зазначене не заперечується учасниками справи та підтверджується даними АСВП, згідно яких на виконанні відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 57559541, відкрите 30.10.2018 року, де стягувачем є ПАТ КБ «ПриватБанк», а боржником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Частиною першою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Виконавчий документ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню повністю або частково (ч.2 ст.432 ЦПК України).

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», є закінчення виконавчого провадження.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зазначені у ч.2 ст.432 ЦПК України. Так, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (такий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 16 січня 2018 року у справі №755/15479/14-ц).

При розгляді справи принцип змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріплений в ч.1ст.55 Конституції України.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відомостей того, що виконавче провадження з виконання ухваленого Ужгородським міськрайонним судом рішення закінчувалося не надано, виконавчий документ знаходиться на виконанні, стягувач за його поверненням не звертався.

Зі змісту поданого адвокатом Ракущинець А.А., в інтересах ОСОБА_1 , клопотання, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню слідує, що дії ОСОБА_1 по виконанню зобов`язання спрямовані на повне погашення заборгованості вчинені ним після відкриття виконавчого провадження та спливу строку, встановленого для добровільного виконання рішення суду боржником, та початку вчинення дій, направлених на примусове виконання судового рішення, на стадії примусового виконання судового рішення, що регулюється положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з письмових пояснень ПАТ КБ «ПриватБанк» 25.11.2021 року сторони уклали Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № MKMOGA00000014 від 03.03.2008 року. За наслідками виконання умов даної угоди у ОСОБА_1 відсутня будь-яка заборгованість за кредитним договором № MKMOGA00000014 від 03.03.2008 року.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У зв`язку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання, необхідності звертатись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на зазначеній підставі. Наслідком закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є надіслання виконавчого листа разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду (ч. 3 ст. 39 Закону).

Відповідна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 16.01.2018 року у справі № 755/15479/14-ц.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року по справі № 2-4671/11 зазначено, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню, може застосовуватися лише у тих випадках, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», є закінчення виконавчого провадження.

Відповідно доп.п. 1-2, 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, обставина, на яку посилається заявник - виконання рішення суду у повному обсязі - є підставою для закінчення виконавчого провадження, оскільки такі дії були вчинені боржником у період після початку примусового виконання виконавчого документа.

Погашення заборгованості, яка здійснена на стадії примусового виконання судового рішення після відкриття виконавчого провадження, не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки така обставина є підставою для закінчення виконавчого провадження у відповідності до п.9 ч.1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

З метою уникнення ситуації, при якій, у випадку погашення боржником заборгованості, сторона виконавчого провадження мала б звертатись до суду із заявами про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, зокрема, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Відомостей про те, що боржником або заявником державному (приватному) виконавцю подано документ, який би свідчив про виконання рішення суду добровільно, суду не надано до клопотання.

Так, звернення до суду із заявами про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню у зв`язку з виконанням рішення суду є необґрунтованим, оскільки питання пов`язані із стягненням з боржника заборгованості, вирішується під час виконання рішення суду та контролюється виконавцем самостійно.

В п.п.28,30 постанови Верховного суду №442/2670/17 від 18.10.2018 вказано, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання незалежно від факту звернення виконавчого документа до примусового виконання. Не виконання судового рішення у добровільному порядку змушує сторону, на користь якої прийнято судове рішення, звернутися у встановленому законом порядку до примусового виконання рішення, що створює для іншої сторони несприятливі наслідки, у тому числі у вигляді обов`язку сплати виконавчого збору.

Отже, примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем стягується виконавчий збір від суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Приписи статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови, за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, Верховний Суд у вказаній постанові прийшов до висновку, що після звернення виконавчого листа до примусового виконання рішення, виконання рішення має дві складові: виконання самого рішення та сплата своєрідної санкції, якою є виконавчий збір за невиконання або несвоєчасне виконання рішення. Тому повним виконанням рішення повинно вважатись виконання як самого рішення, так і сплата боржником виконавчого збору, якщо виконавче провадження на той момент вже було відкрито.

Із заяви, поданої заявником убачається добровільне виконання зобов`язання за вказаним виконавчим листом, однак суду не надано доказів виконання судового рішення до відкриття виконавчого провадження або в строк, наданий державним виконавцем для самостійного виконання.

Таким чином, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та ст. 432 ЦПК України обставини для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

При цьому, як зазначено вище, якщо заявник посилається на добровільне виконання рішення, то йому, насамперед, необхідно у позасудовому порядку звернутись до державного виконавця із документами, що підтверджують факт виконання рішення, що передбачено ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, у зв`язку з ненаданням суду доказів щодо наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд приходить до висновку, що клопотання в цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі вищенаведеного, ст.ст.11, 510, 512 ,514 ЦК України, ч.5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 260, 353-355. 432, 442 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець Андрій Андрійович про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.А. Придачук