Справа №601/83/22
Провадження № 2/601/272/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого Мочальської В.М.,

секретаря Домінської І.В.,

учасників справи:

представника позивача адвоката Сідорової І.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Кременецької міської ради про скасування державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Кременецької міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50419279 від 23.12.2019, винесене державним реєстратором Великомлинівецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області Смолінчуком О.М. стосовно реєстрації об`єкту нерухомого майна - адмінбудинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що він відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії ТР-1Х №015832 має право на пайовий фонд майна КСП СВЗП «Лідихівська» села Лідихів Кременецького району Тернопільської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників від 26 лютого 2004 року. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 26.02.2004 року становить 1394900 гривень, його частка визначена в розмірі 930 гривень або 0,06 відсотків.

29.04.2014 на зборах співвласників майнових паїв розглядалися заяви 92 осіб, які є співвласниками майнових паїв. За результатами розгляду заяв зборами було вирішено видати в рахунок майнових паїв вищезазначеним громадянам спірне приміщення адмінбудинку з умовою, що сільська рада та відділення зв`язку, які на час проведення зборів знаходилися у цьому будинку, залишаться у ньому і надалі з оплатою оренди приміщення, яке вони будуть займати.

14.05.2012 на підставі рішення майнової комісії від 20.02.2012 і рішення зборів співвласників майнових паїв СВЗП «Лідихівська» було складено акт приймання-передачі 92 особам адміністративного приміщення, який підписали члени майнової комісії і власники майнових паїв. Свідоцтва з відміткою про виділення майна в натурі у травні 2012 року оформлені належним чином не були і не могли бути оформлені, оскільки СВЗП «Лідихівська» ліквідована 30 травня 2010 року, а тому адміністративна будівля по АДРЕСА_1 вартістю 119016 гривень не може вважатися такою, що у встановленому законом порядку була виділена в натурі.

14.05.2012 ОСОБА_1 уклав договори купівлі-продажу майнових паїв із 92 особами і загальна вартість його майнового паю склала 119 016 гривень.

Неодноразово відповідач ОСОБА_1 намагався оформити в рахунок придбаних майнових паїв право власності на приміщення адмінбудинку по АДРЕСА_1 . З цього приводу між ними неодноразово розглядалися спори в судах.

В травні 2021 року він знову дізнався, що ОСОБА_1 оформив право власності на спірний адміністративний будинок.

Реєстрація об`єкту нерухомого майна - адмінбудинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 порушує його право співвласника майна бувшої СВЗП «Лідихівська».

У відзиві на позов ОСОБА_1 просить у позові ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що позов є безпідставним. Він протягом більше десяти років добросовісно користується спірним майном. ОСОБА_2 до цього часу не скористався своїм правом на виділення майнового паю. Заяви на виділення частки в спірній адмінбудівлі у 2012 році не подавав. Рішення зборів співвласників майнових паїв СВЗП «Лідихівська» від 29.04.2012, яким 92-м пайовикам було виділено в натурі у власність спірне приміщення і яке оскаржувалося позивачем , є чинним.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Сідорова І.А. вважає доводи відповідача необґрунтованими. посилаючись на те, що спір між позивачем і відповідачем ОСОБА_1 щодо майнового фонду СВЗП «Лідихівська» триває не один рік і факт незаконного заволодіння ОСОБА_1 спірним приміщенням адмінбудинку доведений рішеннями, які набрали законної сили.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху у зв`язку з не сплатою судового збору.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 14.02.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

12.04.22 від представника відповідача адвоката Коханої О.О. надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою суду від 13.04.22 продовжено строк розгляду справи на 30 днів.

01.06.22 від представника відповідача адвоката Коханої О.О. надійшло клопотання про відкладення судового засідання..

Ухвалою суду від 02 червня 2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

28.06.2022 від представника відповідача адвоката Коханої О.О. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 30.06.2022 клопотання представника відповідача адвоката Коханої О.О. задоволено.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Сідорова І.А. підтримала позов позивача з підстав, наведених у ньому.

Відповідач просив у позові відмовити з підстав, наведених у відзиві.

Представник Кременецької міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до акту розподілу пайового фонду від 26.02.2004, складеного майновою комісією СВЗП «Лідихівська» с. Лідихів Кременецького району Тернопільської області, загальна сума пайового фонду становить 1549900 гривень.

Позивач ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія ТР-1Х № 015832 від 18 квітня 2004 року має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СВЗП «Лідихівська» с. Лідихів відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 26 лютого 2004 року. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 26.02.2004 становить 1394900 гривень.

Частка ОСОБА_2 становить 930 грн., або 0,06 відсотків загальної вартості майна пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства.

20 лютого 2012 року на засіданні майнової комісії СВЗМП «Лідихівська», на підставі заяв співвласників майнових паїв, було прийнято рішення пропонувати загальним зборам співвласників майнових паїв СВЗМП «Лідихівська» виділити в рахунок їх майнових паїв - приміщення адмінбудинку.

29 квітня 2012 року на зборах співвласників майнових паїв розглядалися заяви 92 осіб, які є власниками майнових паїв. За результатами розгляду заяв, зборами співвласників майнових паїв вирішено видати в рахунок майнових паїв вищезазначеним громадянам - приміщення адмінбудинку, з умовою, що сільська рада та відділення зв`язку, які на час проведення зборів знаходяться у цьому будинку, залишаться в ньому і надалі, але з оплатою оренди приміщення, яке вони будуть займати.

14 травня 2012 року на підставі рішення майнової комісії від 20 лютого 2012 року і рішення зборів співвласників майнових паїв СВЗП «Лідихівська» складено акт приймання-передачі 92 особам адміністративного приміщення, який підписали члени майнової комісії і власники майнових паїв.

14 травня 2012 року ОСОБА_1 уклав договори купівлі-продажу майнових паїв, відповідно до яких власники 92 майнових паїв продали, а ОСОБА_1 придбав належні продавцям на праві власності майнові паї СВЗП «Лідихівська» з відповідною їх вартістю. Загальна вартість майнових паїв складала 119 016 грн.

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2015 року у справі № 1909/2769/12 задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано незаконною відмову Лідихівської сільської ради в оформленні на ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на майновий пай, вартістю 119 016 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 12 вересня 2019 у справі № 1909/2769/12, постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2015 року в частині позовної вимоги про зобов`язання Лідихівську сільську раду оформити на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на майновий пай - адміністративну будівлю бувшої СВЗП «Лідихівська», сумарною вартістю 119 016 грн, скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Лідихівську сільську раду оформити на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на майновий пай вартістю 119 016 грн, оскільки майновий пай - це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду, а тому до виділення майна в натурі свідоцтво про право власності на майновий пай не може прив`язуватись до конкретного майна. Зборами співвласників майнових паїв вирішено видати у рахунок майнових паїв групі співвласників - приміщення адмінбудинку, однак в копіях свідоцтв про право власності на майнові паї членів колективного сільськогосподарського підприємства відсутні відмітки про виділення майна в натурі. Отже, окремі співвласники не скористалися своїм правом на виділення частки в натурі, яке їм було надано рішенням зборів співвласників майнових паїв, а тому ОСОБА_1 міг звернутись до Лідихівської сільської ради з проханням оформити нове свідоцтво, яке могло бути виражене лише в грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду.

Аналогічні обставини встановлені і рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 січня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Тернопільської області від 23 березня 2017 року та постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 601/90/16 .

26 листопада 2019 року Лідихівською сільською радою прийнято рішення № 363, яким вирішено оформити на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на майновий пай сумарною вартістю 119 016 грн, адміністративну будівлю бувшої СВЗМП «Лідихівська». Укласти між сільською радою та ОСОБА_1 договір оренди приміщення з орендною платою 5 грн за один календарний рік, яке буде орендувати сільська рада та відділення зв`язку на період існування зазначених установ, оскільки зборами співвласників майнових паїв зазначено про передачу адміністративного приміщення з умовою, що сільська рада та відділення зв`язку залишаться у ньому і надалі, але з оплатою орендної плати за приміщення, яке вони будуть займати.

Відповідно до рішення Лідихівської сільської ради від 08 лютого 2020 року № 424 вирішено внести зміни у рішення Лідихівської сільської ради від 26 листопада 2019 року № 363, а саме: у пункті 1. абревіатуру «СВЗМП» замінити на «СВЗП» .

З свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ТР-ІХ № 015322 від 26 листопада 2019 року ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СВЗП «Лідихівська» села Лідихів, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників від 26 лютого 2004 року. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства станом на 26 лютого 2004 року становить 1 394 900 грн, частка ОСОБА_1 визначена у розмірі 119 016 грн, або 8,53 відсотків. На звороті є відмітка про те, що у рахунок майнового сертифіката виділено будівлю адмінбудинку, вартістю 119 016 грн, яка затверджена сільським головою ОСОБА_3 .

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2021 року скасовано рішення сесії Лідихівської сільської ради №363 від 26 листопада 2019 року. Визнано недійсним напис «в рахунок вартості майнового сертифіката виділено будівлю адмінбудинку вартістю 119016 гривень сільський голова ОСОБА_3 », вчинений на зворотній стороні сертифіката про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ТР-1Х №015322, виданий 26 листопада 2019 року на ім`я ОСОБА_1 сільським головою ОСОБА_3 .

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 20.10.2021 рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2021 року залишено без змін.

Згідно з виписки протоколу № 1 зборів співвласників земельних і майнових паїв СВЗП «Лідихівська» від 26 лютого 2004 року вбачається, що на зборах було вирішено: звільнити від обов`язків члена і голови майнової комісії ОСОБА_4 , обрати членом і головою майнової комісії ОСОБА_2 .

Відповідно до змісту статей 7, 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.

У частині третій статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

За загальним правилом право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (частина перша статті 358 ЦК України).

Здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств регулювалося Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 , який втратив чинність 24 травня 2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 року № 253, а тому посилання на окремі положення визначення процедури оформлення права власності на майновий пай не можуть бути взяті до уваги, так як втратили чинність на час виникнення правовідносин.

Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано, зокрема Законом України від 14 лютого 1992 року «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2009 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки». Питання оформлення права власності на майновий пай, видачу свідоцтва про право власності на майновий пай члена підприємства визначено постановою КМ України від 28 лютого 2001 року №177, якою затверджено Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення та Типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки.

Відповідно до пункту 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв, майновий пай члена підприємства документально підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

У п. 14 вказаного Порядку передбачено, що свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Згідно п.4. Порядку визначення розмірів майнових паїв, до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай. Список осіб, які мають право на майновий пай, складається комісією і затверджується зборами співвласників.

За рішенням зборів співвласників до списку осіб, що мають право на майновий пай, можуть бути внесені й інші категорії осіб, наприклад, такі, що відпрацювали у господарстві довгий час і вибули з поважних причин, а також особи, які мають право напайовий фонд майна, але з різних причин не були включені до списку.

Виділення зі складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) виключно на підставі рішення зборів співвласників.

Питання розподілу майна пайового фонду вирішується загальними зборами співвласників майнових паїв, які затверджують подані комісією пропозиції, після чого таке майно виділяється підприємством правонаступником з оформленням акта приймання-передачі (пункт 15 Порядку).

Таким чином, питання щодо виділення майнового паю в натурі, способу такого виділення, визначення конкретного майна, яке передається власнику майнового паю, відноситься до виключної компетенції зборів співвласників.

Така позиція узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі за № 612/579/16-ц та постановах Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі за № 675/2134/18-ц..

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії ТР-1Х №015832 має право на пайовий фрнд майна КСП СВЗП «Лідихівська» села Лідихів відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників від 26 лютого 2004 року.

Доводи ОСОБА_2 про те, що реєстрація об`єкту нерухомого майна - адмінбудинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 порушує його право співвласника майна бувшої СВЗП «Лідихівська», що встановлено постановою Тернопільського апеляційного суду від 20.10.2021 року не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 310/7483/18 (провадження № 61-15183св19) зазначено, що «у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2020 року в справі № 125/1545/16-ц (провадження № 61-20164св19) вказано, що «до виділення на зазначені майнові сертифікати у передбаченому законом порядку конкретного майна усі вони є лише співвласниками майнових паїв, а не співвласниками майна, а тому і положення статті 362 ЦК України на них не поширюються. Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшли правильного висновку про відмову у позові, оскільки до виділення на майновий сертифікат у передбаченому законом порядку конкретного майна його власник є лише власником майнового паю. Право на майновий пай виникає у члена КСП, засвідчується відповідним документом - майновим сертифікатом і не пов`язується з конкретним майном до його виділення в натурі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 567/862/19 (провадження № 61-9138св20) вказано, що «підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників. Разом із тим, вказані норми, так і норми ЦК України, на які послались суди попередніх інстанцій, не вимагають згоди інших співвласників майнових паїв на укладення договору дарування майнового паю, оскільки до виділення майна в натурі особі на наявні у нього свідоцтва про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) у передбаченому законом порядку конкретного майна він та інші члени колективного сільськогосподарського підприємства є співвласниками майнових паїв, а не співвласниками майна».

Позич не надав доказів про те, що він звертався з заявою про виділення йому на майновий сертифікат у передбаченому законом порядку конкретного майна. Дана обставина встановлена рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2016 року, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання рішення зборів співвласників майнових паїв, які відбулися 29 квітня 2012 року в с. Лідихів Кременецького району Тернопільської області і оформлене протоколом №1 від 29.04.2012 року.

Позивачем не надані докази на підтвердження того, що оспорювана ним державна реєстрація майна стосується майна, яке належить йому на праві власності або на яке він отримав свідоцтво про право на майновий пай.

Рішення зборів співвласників майнових паїв, які відбулися 29 квітня 2012 року в с. Лідихів Кременецького району Тернопільської області і оформлене протоколом №1 від 29.04.2012 року є чинним. Власники майнових паїв, які приймали участь на зборах та сторони договору купівлі-продажу не ставлять під сумнів його законності і не оспорюють в судовому порядку недійсність проведення зборів та недійсність продажу спірного майна.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частини перша, друга статті 16 ЦК України).

Вказаний перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Обраний спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (провадження № 14-651цс18).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судому спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту, який повинен відповідати природі такого права або охоронюваного законом інтересу, має значення для вирішення судом питання про ефективність судового захисту цивільного права або інтересу.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 пояснив, що протягом більше 10 років він володіє, користується виділеною адмінбудівлею. В будівлі проведений якісний сучасний ремонт. Частина приміщенн здається в оренду органу місцевого самоврядування та відділенню зв`язку, в приміщенні розмішений магазин. Дана обставина визнається позивачем.

Предметом спору в цій справі позивач визначив скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50419279 від 23.12.2019, винесене державним реєстратором Великомлинівецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області Смолінчуком О.М. стосовно реєстрації об`єкту нерухомого майна - адмінбудинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

З врахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру спірних правовідносин, які виникли між сторонами, відповідно, не може вважатись ефективним способом захисту порушених прав позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 12, 13, 76-80, 141, 258- 265, 352 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Кременецької міської ради про скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вказане рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача адвокат Сідорова Ірина Анатоліївна, місце знаходження вул. Базарна, 2/7, м. Кременець.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача адвокат Кохана Оксана Олександрівна, місце знаходження вул. Київська, 36, оф.8, м. Рівне.

Повний текст рішення виготовлено 29 грудня 2022 року.

Головуюча