РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/842/22

14 липня 2022 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Грипіч Л.А.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в місті Костопіль цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Костопільського районного суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 07.06.2012 звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг та підписала заяву без номера і тим самими приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг і у такий спосіб уклав кредитний договір, на підставі якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 19000 грн. Відповідно до умов договору, відповідач повинен був слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту, який відповідно до умов договору є короткостроковим кредитом, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування, а відповідач узяв на себе зобов`язання повертати кредит частинами та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу можливість користуватись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідача зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого станом на 07.02.2022 утворилась заборгованість в сумі 11242,48 грн, яка складається із 9276,12 грн заборгованості за тілом кредиту заборгованість за простроченим тілом кредиту та 1966,36 грн заборгованості за простроченими відсотками. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07.06.2012 у розмірі 11242,48 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 31.05.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони.

Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив.

28.06.2022 відповідачем подано відзив на позов, у якому ОСОБА_1 вказує, що дійсно отримала кредит за договором про надання банківських послуг б/н від 07.06.2012, відповідно до якого базова процентна ставка становила 30%, а обов`язковий платіж 7% від заборгованості. В подальшому позивач в односторонньому порядку, не попередивши відповідача, підвищив базову відсоткову ставку, що нараховується на залишок заборгованості, чим, на думку відповідача, порушила умови договору та її права, як позичальника. Вказує, що не має відношення до зміни кредитного ліміту і така зміна кредитного ліміту не може підтверджувати надання кредитних коштів. Щодо правил кредитування, які додані до позову, то останні не можуть її стосуватись, оскільки не підписані відповідачем. Вказує, що з позовної заяви та з додатків до позову вбачається, що відповідач отримала кредит під 30% річних в сумі 7000 грн, але з 01.09.2014 позивач в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку до 32,4% річних, а з 30.04.2015 до 42% річних, внаслідок чого сума, яка підлягала сплаті, значно збільшилась. Після 01.05.2015 відповідач щомісячно перераховувала позивачу кошти в сумі від 500 до 2000 грн. Всього за період з 01.05.2015 до 01.01.2022 відповідач на погашення заборгованості по кредиту перерахувала 59650 грн, на свої потреби відповідач витратила лише 11151,65 грн. Фактично, відповідач після підвищення відповідачем відсоткової ставки, використала 20269,88 грн. В, що оскільки через одностороннє підвищення відповідачем відсоткової ставки позивач повністю отримав від відповідача кредитні кошти, то заборгованість у відповідача перед позивачем відсутня, а переплата у розмірі 39380,12 грн свідчить про відсутність у відповідача права вимагати з позивача будь-які кошти. Просить відмовити у задоволенні позову.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , 07.06.2012 звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (21.05.2018 товариство змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») із Анкетою-заявою без номера про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно Анкети-заяви від 07.06.2012, відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна» Gold з лімітом 11000 грн.

До позову позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», зокрема «Універсальна Gold» та Умови та правила надання банківських послуг.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , 25.06.2012 початковий ліміт було встановлено у розмірі 7000 грн., 07.09.2012 кредитний ліміт збільшено до 14600 грн., 14.07.2016 до 19000 грн., після чого 29.05.2019 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.

Із довідки без номера та дати, складеної в односторонньому порядку АТ КБ «Приватбанк» та підписаної представником банку вбачається, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки НОМЕР_1 з датою відкриття 08.06.2012, з терміном дії до 06.2015; НОМЕР_2 з датою відкриття 02.06.2015, з терміном дії до 03.2018; НОМЕР_3 з датою відкриття 20.04.2018, з терміном дії до 03.2022.

Із розрахунку заборгованості за договором б/н від 07.06.2012 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 07.02.2022 існує заборгованість, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту 9276,12 грн, заборгованість за простроченими відсотками 1966,36 грн, а в загальному 11242,48 грн.

При цьому, із вказаної виписки вбачається, що за період з 08.06.2012 по 09.02.2022 відповідачем використано кредитних коштів на загальну суму 88894,79 грн та сплачено банку в рахунок погашення заборгованості поповнено картковий рахунок, у тому числі за рахунок переказів на картку суму у розмірі 116991,50 грн. Останнє поповнення картки мало місце 25.05.2021 на суму 500 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд враховує наступне.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19 вказано, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування по даній цивільній справі є факт укладення між сторонами кредитного договору, обсяг прав та обов`язків сторін за договором, виконання, невиконання та/або неналежне виконання умов договору, наявність заборгованості за договором.

На підтвердження укладення договору та його умов позивач надав суду анкету-заяву без номера від 07.06.2012, Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку, довідку про видані кредитні картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, виписку по картковому рахунку, оформленому на ОСОБА_1 та розрахунок заборгованості.

При цьому, відповідач не заперечує факт укладення договору, отримання кредиту у розмірі 7000 грн з процентною ставкою 30% та обов`язковим платежем 7% від заборгованості, проте вказує, що не ознайомлена з Умовам та правилами надання банківських послуг, згоди на зміну розміру кредиту не надавала та не погоджувала зміну відсоткової ставки.

Суд також враховує, що факт встановлення початкового кредитного ліміту відповідачу в сумі 7000 грн. підтверджується довідкою про зміну мов кредитування, яка долучена позивачем до позову.

Разом з тим, у Анкеті-заяві від 07.06.2012 відсутні відомості про, номер карткового рахунку, термін дії картки чи договору і строк повернення коштів, розмір відсоткової ставки.

Суд не приймає до уваги наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», оскільки доказів ознайомлення та погодження з ним відповідача суду не надано.

Крім того, суд також не приймає до уваги як належний доказ укладення кредитного договору на умовах вказаних позивачем Умови та правила надання банківських послуг враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Разом з тим, у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (07.06.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15.02.2022 дата підписання позовної заяви), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи викладене, суду дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що АТ КБ «Приватбанк» при укладенні договору з ОСОБА_1 дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві від 07.06.2012 домовленості сторін про відсотки, пеню та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою. Лише факт підписання конкретних умов позичальником може свідчити про прийняття останнім запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відтак, суд дійшов висновку, що Умови та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах даної справи і які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.06.2012 року шляхом підписання Анкети-заяви, а отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Суд також не приймає до уваги як належний доказ існування договору, виконання, невиконання та/або неналежного виконання умов договору довідку про видані кредитні картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 враховуючи наступне.

Так довідка про видані відповідачу кредитні картки містить інформацію три карткові рахунки.

Разом з тим, ні Анкета-заява, ні розрахунок розміру заборгованості не містять інформації про номер будь-якого карткового рахунку чи кредитного рахунку, який міг бути виданий відповідачу 07.06.2012.

Більше того, з довідки про видані картки вбачається, що картки видані 08.06.2012, 02.06.2015 та 20.04.2018, у той час як Анкета-заява підписана 07.06.2012.

Сам факт наявності карткового рахунку відповідач не заперечує, однак вказує, що не укладав на визначених позивачем умовах договір від 07.06.2012 і заборгованості не має.

У свою чергу, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 також є одностороннім документом позивача, який не містить доказів погодження умов зміни умов кредитування з відповідачем, такий документ відповідачем не підписаний, а також довідка містить інформацію про старт карткового рахунку 08.06.2012, у той час як предмет спору випливає з умов договору від 07.06.2012 року.

Разом з тим, відповідач факт отримання коштів у розмірі 7000 грн. під 30% річних не заперечує.

Що стосується виписки по картковому рахунку, то остання свідчать лише про наявність руху коштів та про користування відповідачем картковим рахунком.

Суд також не приймає до уваги, як належний доказ існування заборгованості за кредитним договором наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 07.06.2012, оскільки суд розцінює вказаний розрахунок як аналітичний документ банку, складений в односторонньому порядку, що не був погоджений із відповідачем, тому він не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що позивач не довів, що відповідач не має зобов`язань перед позивачем.

Зі змісту відзиву на позов вбачається, що ОСОБА_3 , заперечуючи факт існування зобов`язань, не заперечує факту користування коштами, сплати коштів і лише вказує, що не має заборгованості.

При цьому суд також звертає увагу, що безпосередньо підписана відповідачем 07.06.2012 Анкета-заява не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Наведені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.

При цьому судом також встановлено, що відповідачем за період з 08.06.2012 по 01.01.2022, згідно наданого позивачем розрахунку та виписки по картковому рахунку, використано кредитних коштів на загальну в сумі 88894,79 грн та сплачено банку в рахунок погашення заборгованості поповнено картковий рахунок, у тому числі за рахунок переказів на картку суму у розмірі 116991,50 грн., що свідчить про те, що відповідачем повернуто усі використані кредитні кошти, у тому числі із визнаними відповідачем відсотками у розмірі 30% річних, а отже вимога банку про стягнення 9276,12 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 1966,36 грн заборгованості за простроченими відсотками є безпідставною.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованим, а тому до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.223, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (м.Київ, вул.Грушевського 1Д), .

Відповідач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (жителька АДРЕСА_1 ), РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повне рішення складено

14 липня 2022 року.

СуддяЛ. А. Грипіч