КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5572/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року постановлене суддею Батрин О.В. у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про відшкодування шкоди,

У С Т А Н О В И Л А :

У травні 2018 року позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» звернулося до суду із позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 1 травня 2015 року по 31 березня 2018 року у розмірі 8 361,79 грн.

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про відшкодування майнової та моральної шкоди, обґрунтовуючи тим, що позивачем як балансоутримувачем будинку не проводився поточний ремонт будинку, не здійснювалось обстеження будинку, у зв`язку з чим представниками ФЕГГ-2 був опломбований кран подачі газу на газову колонку, який знаходився у ванній кімнаті його квартири, так як був повністю засмічений і тяги не було, у зв`язку з чим відповідач не міг користуватись послугами підігріву води. У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просив стягнути з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва»:

- 6 000 грн. за відсутність теплопостачання у квартирі відповідача, оскільки ОСОБА_1 та мешканці квартири закладали вхідні двері та балкон картонним коробками, підігрівали воду на газовій плиті, що призвело до збільшення нарахувань «Київгаз»;

- 6 000 грн. за ремонт вхідних дверей другого під`їзду кодового замка та досяжної пружини у будинку АДРЕСА_1 .;

- 30 000 грн. матеріальної шкоди на відновлення свого стану здоров`я, придбання ліків, проходження санаторно-курортного лікування;

- 15 000 грн. пошкодження його квартири внаслідок її залиття;

- 350 грн. витрат, понесених на ксерокопіювання документів, необхідних для розгляду справи;

- 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, яка завдана йому внаслідок порушення позивачем його прав та законних інтересів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року У задоволенні позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про відшкодування шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, 21.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, та постановити нове, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову є неправомірне та незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та висновки не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що визнаючи докази недопустимими, (звіт від 05.12.2019 року) суд не дав йому належної оцінки.

Вказує, що зазначений звіт містить виключно відомості щодо вартості відновлюваного ремонту внаслідок заподіяної шкоди і тому, всупереч думці суду, вважає його належним та допустимим доказом.

Також вказує, що посилання суду щодо наявності або відсутності акту виконаних робіт або доказів оплати коштів за звітом не повинно братись до уваги, оскільки такі відомості не є предметом доказування і не стосуються самого зустрічного позову.

Всупереч посилання суду, в матеріалах справи є в наявності докази сплати вартості оцінки заподіяної позивачем за первісним позовом шкоди, зокрема, акт виконаних робіт та фінансові документи на підтвердження оплати.

Окрім цього, зазначає, що відповідачем неодноразово заявлялось клопотання про виклик свідків у даній справі та допит їх в судовому засіданні (працівників позивача, які працюють за трудовим договором) показання яких мають істотне значення для вирішення спору та задоволення зустрічного позову.

Однак, судом клопотання відповідача про виклик та допит свідків було відхилено, що в свою чергу є процесуальним порушенням, та яке призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, а саме позивачем за зустрічним позовом не надано доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заподіяння ОСОБА_1 шкоди, що в силу вимог статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до п. 16 рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», відповідач за зустрічним позовом Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , надає послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території, нараховує та збирає квартирну плату з мешканців квартир житлового фонду комунальної власності територіальної громади на обслуговуючій території й збір із власників приватизованих квартир за відшкодування експлуатаційних витрат з утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до інформації зі свідоцтва про право власності від 12 квітня 2000 року відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . (т. 1 а.с. 7).

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є завдання майнової (матеріальної) шкоди та моральної шкоди іншій особі .

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22 Цивільного кодексу України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачені статтею 1166 ЦК України, частиною першою якої встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний в тому числі утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Відповідно до вимог п.п.5,6 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач зобов`язаний: забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів, відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.

У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг.

Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).

Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача.

Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов`язаний: 1) укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна; 2) утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); 3) вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства; 4) забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичною особою на управління майном; 5) забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; 6) забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню; шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно п. 2.3.6. Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, у разі залиття квартири складається відповідний акт. Згідно додатку № 4 до зазначених Правил, у акті, зокрема, описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено).

Так, відповідно до акту про залиття від 22 жовтня 2018 року причиною залиття квартири АДРЕСА_2 є пошкодження на системі центрального опалення в квартирі АДРЕСА_3 , що розташована поруч в сусідньому під'їзді №1 на першому поверсі цього ж будинку (a.c. 111).

Звертаючись до суду із вимогами про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 6000 гривень у звязку із відсутністю теплопостачання, позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів звернення до відповідача за зустрічним позовом із претензією щодо відсутності теплопостачання, Акту про відсутність теплопостачання, та що саме збільшення використання газопостачання сталося внаслідок відсутності теплопостачання.

Вхідні двері під`їзду є спільною власністю всіх співвласників будинку , ким саме був пошкоджений та відремонтований кодовий замок та кому саме із мешканців була завдана матеріальна шкода та в якому розмірі позивачем не вказано.

Позивачем за зустрічним позовом також не надано належних доказів причинного зв`язку між діями відповідача за зустрічним позовом та погіршенням стану здоров`я ОСОБА_1 , тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вимоги про відшкодування коштів, витрачених ним на придбання ліків та санаторно-курортне лікування у розмірі 30 000 гривень не підлягає задоволенню.

Щодо звіту про оцінку розміру матеріального збитку від 05.12.2019 року, складеного оцінювачем Закір`яровою В.В. (т.1 а.с. 242-250, т.2. а.с. 1-9), колегія судів вважає, що він не може бути прийнятий до уваги, оскільки позивачем не надано суду доказів вини саме відповідача у спричиненні матеріальної шкоди позивачу , із матеріалів справи не вбачається, що пошкодження майна позивача відбулося внаслідок залиття його квартири з вини відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

.За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Суддя - доповідач:

Судді: