КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 357/5526/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/6606/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Цуранова А.Ю. 26 січня 2022 року у м. Біла Церква, повний текст рішення складений 01 лютого 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про скасування усиновлення,

В С Т А Н О В И В

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

§ скасувати усиновлення ОСОБА_1 малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

§ відділу державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції внести зміни в актовий запис № 1996 від 12 листопада 2008 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і виключити з графи «батько» запис - ОСОБА_1 ;

§ стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що з відповідачем у справі з 07 червня 2013 року перебував у шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2017 року. Під час шлюбу позивачем було усиновлено дочку відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач намагався стати батьком ОСОБА_4 , але стосунки не склались не з його вини, виконувати свої батьківські обов`язки та використовувати батьківські права щодо усиновленої він не має можливості, впливу на дитину не має, а тому виховання стало неможливим. Відповідач не сприяє налагодженню стосунків між ним та дитиною та вже зверталась до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів (справа № 357/525/21), однак в частині позбавлення батьківських прав позов залишено без розгляду. Вважає, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам дитини, незабезпечення їй сімейного виховання, тому він звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили, що усиновлення суперечить інтересам дитини.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, на думку суду, лише самого висновку органу опіки та піклування про відповідність інтересам дитини скасування усиновлення є недостатнім, при цьому даний висновок мотивований також тим, що дитина дійсно не бажає підтримувати стосунки з батьком - усиновлювачем, і що його потрібно позбавити батьківських права.

Вказана вище обставина не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено об'єктивних причин для скасування усиновлення.

При вирішенні спору суд врахував висновки рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» від 20 травня 2010 року, де Європейський суд з прав людини констатував порушення Україною ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що висновки національних судів, якими мотивувалося скасування усиновлення, не були підкріплені відповідними й достатніми підставами, які б виправдали таке втручання в сімейне життя заявника.

Не погодився з вказаним судовим рішенням, позивач, ним подана апеляційна скарга, в якій вказується про порушення судом норм матеріального та процесуального права внаслідок неповного з`ясування обставин справи. Позивач вказує на те, що суд не надав оцінку тому, що відповідач у справ також зверталась до суду з вимогами про позбавлення його батьківських прав, що фактично свідчить про визнання нею його вимог про скасування усиновлення. Наголошує на тому, що відповідач керується виключно матеріальними інтересами, оскільки з нього стягуються аліменти. Відносини між позивачем та дитиною не складись, і відповідач для налагодження відносин не вчиняла жодних дій протягом останніх п`яти років. Суд першої інстанції врахував думку дитини, однак вона є відмінною від думки висловленою нею на засіданні органу опіки та піклування. Також позивач вважає необґрунтованим відхилення судом висновку органу опіки та піклування, яким встановлено, що скасування усиновлення не суперечитиме інтересам дитини.

На підставі викладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 заперечує щодо доводів викладених в апеляційній скарзі, вказує на їх необґрунтованість. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про її задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Слід зазначити, що ухвалою суду від 13 вересня 2022 року було задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Чередніченко В.А. про участь в режимі відеоконфереції. Проте проведення відоконференції не відбулось з технічних причин. В порядку ч.5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Однак судом була оголошена перерва і про наступну дату судового розгляду представник відповідача була повідомлена. Іншим представником відповідача - адвокатом Кононовою Н.І. було подано клопотання про відкладення розгляду справу у зв`язку з її зайнятістю в іншій справі та відсутності можливості проведення відеоконференції, але без підтвердження наведених нею обставин, у зв`язку з чим вказане клопотання залишено без задоволення, ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання.

Тому, керуючись положеннями ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала, що неявка відповідача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 07 червня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2017 року, справа № 357/480/17 (а.с.3).

Під час шлюбу ОСОБА_1 усиновив доньку дружини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2014 року, справа № 357/9611/14-ц, яке набрало законної сили 23 вересня 2014 року. Мотивами звернення з заявою про усиновлення ОСОБА_1 у вказаному рішенні зазначено, зокрема, що заявник відноситься до дитини як до рідної дочки, називає її донькою, а дитина вважає його своїм батьком (а.с.4-7).

На підставі рішення суду про усиновлення були внесені зміни до актового запису про народження дитини, де в графі батько зазначено « ОСОБА_1 », а також змінено прізвище дитини на « ОСОБА_7 », що вбачається з копії свідоцтва про народження Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області серії НОМЕР_1 від 16 грудня 2014 року (а.с.8).

Відповідно до копії характеристики учениці 6-Б класу Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 ОСОБА_3 , остання зарекомендувала себе здібною, дисциплінованою, відповідальною ученицею, до навчання ставиться сумлінно, має міцні знання з усіх предметів, інтелектуально розвинута, багато читає художньої літератури, виявляє інтерес до вивчення природничих наук, має здібності до малювання, займається танцями, навчальні досягнення високого та достатнього рівня, дуже спокійна, врівноважена, товариська і доброзичлива, активно бере участь у шкільних та позашкільних виховних заходах. Виховує дівчинку мама. Батько дитини участі у її вихованні не бере: жодного разу не відвідав дитину в школі, не був на батьківських зборах, класний керівник з ним не знайома (а.с.49).

Згідно з характеристикою учениці танцювальної студії «Make a step» ОСОБА_3 , остання займається в студії з 2018 року, проявила себе відповідальною та старанною ученицею, за час навчання спілкування з керівником підтримувала мама, батько дитини участі у її вихованні не приймає, жодного разу не був на батьківських зборах, відкритих уроках, звітних концертах та інших виступах, хореограф студії з ним не знайома (а.с.50).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13 лютого 2017 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з копії довідок Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 15.2-03/1689 від 06 квітня 2021 року та № 15.2-03/1690 від 06 квітня 2021 року, а також витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/8566 від 06 квітня 2021 року (а.с.51-53).

В матеріалах справи міститься копія позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, а також рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року у справі № 357/525/21, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 та відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 (а.с.78-80).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 02 листопада 2021 року № 3949/01-07, скасування усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не суперечить інтересам дитини (а.с.61).

Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 11 травня 2021 року «Про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав» № 306, позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини (а.с.81-82).

В судовому засіданні судом першої інстанції заслухано думку дитини - ОСОБА_3 , яка зазначила, що зараз їй 13 років, вона ходить в 7-й клас, проживала разом з позивачем з 3-х років, разом їздили на море та в село. Після розлучення батьків, вони з позивачем спочатку вітались, вона ходила колядувати і щедрувати до позивача, який живе в одному під`їзді з ними, а потім в нього з`явилась інша сім`я і вони перестали спілкуватись, біологічний батько орієнтовно два роки тому почав дзвонити. Єлизавета зазначила, що хоче щоб саме позивач був її батьком, хоче налагодити стосунки з ним, оскільки називала його татом і саме його любить, намагалась з ним поспілкуватись, але він ігнорував, вважає, що можна налагодити відносити, але спочатку треба почати вітатись, а потім спілкуватись. На питання психолога дівчинка відповіла, що день народження тата 4 вересня, вона хотіла прийти на суд, щоб тато від неї не відмовився.

Після з'ясування в судовому засіданні думки дитини, психолог ОСОБА_8 повідомила, що в неї склалось враження, що дорослі намагаються перекласти відповідальність на дитину, оскільки вона дуже хвилювалась, однак тиску на неї в судовому засіданні вона (психолог) не помітила.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надала покази, що ОСОБА_1 є її рідним братом, свідок була проти усиновлення, однак ОСОБА_10 дзвонила і казала, що якщо ОСОБА_11 не погодиться, то залишиться на вулиці, останній раз свідок з ОСОБА_12 спілкувалась, коли сторони були одружені (згідно звукозапису судового засідання від 08 листопада 2021 року).

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надала покази, що проживає 3,5 років разом з позивачем та своїм сином, знає Лізу, вона колись приходила колядувати, живуть в одному під`їзді з відповідачем, позивач з ОСОБА_12 не спілкується, вона спілкується з рідним батьком та його родичами. Вважає, що зараз не може бути нормальне спілкування позивача з ОСОБА_12 , як з донькою (згідно звукозапису судового засідання від 08 листопада 2021 року).

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні надала покази, що є рідною сестрою відповідача, ОСОБА_15 було до 3-х років, як створилась сім`я між сторонам, в них були нормальні стосунки, однак після розлучення дитина стала непотрібна позивачу, ОСОБА_16 казала якось, що папа до неї не привітався, хоч живуть в одному під`їзді. Намагалися не піднімати цю тему, бо не хотіли засмучувати дитину, вона тільки що вийшла із зали судового засідання і плаче в коридорі, свідок вважає, що дитину не можна просто так позбутися, ніколи не бачила біологічного батька ОСОБА_17 (згідно звукозапису судового засідання від 29 грудня 2021 року).

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні надала покази, що знайома з ОСОБА_19 з дитинства, є подругою та хрещеною ОСОБА_17 , десь 7 років сторони жили разом з дитиною, свідок дружила з родиною, бачилась з ними на свята, вихідні, у сім`ї були добрі стосунки, після розлучення спілкування склалось не дуже, ОСОБА_16 казала, що не спілкується з батьком, оскільки він не хоче спілкуватись, десь раз на місяць вона (свідок) бачить Лізу і маму, біологічного батька не бачила (згідно звукозапису судового засідання від 29 грудня 2021 року).

Відповідно до ст.ст. 32,51 Конституції України, ст. 5 СК України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство.

Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей» від 15 лютого 2011 року № 3017-VI, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Згідно з ч.ч. 4,5 ст. 232 СК України усиновлення надає особі, яку усиновлено права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

У ч. 1 ст. 238 СК України зазначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Згідно із ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом ч.ч. 1,2,6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

За змістом пункту 13 вказаної постанови усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов'язків.

У постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 та у постанові від 23 червня 2022 року у справі № 175/1713/20 наведено правовий висновок про те, що в контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов'язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.

У постанові від 15 квітня 2022 року у справі № 343/1092/20 Верховний Суд вказав на те, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім'ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц зроблено висновки про те, що «висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо».

В порядку визначеному ст.ст. 12,13,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним правилом, встановленим у ст. ст. 89, 264 ЦПК України обов'язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об'єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, одним із головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім'я. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні.

Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах.

Колегія суддів вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

У цій справі, звертаючись до суду з позовом, позивач як на правову підставу для скасування усиновлення посилалося на п. 1,3 ч. 1 ст. 238 СК України.

Визначальною причиною для скасування усиновлення позивач вказував на те, що між ним та усиновленою дитиною не склались стосунки притаманні батькові та дитині, впливу на дитину він не має, а після розлучення з її матір`ю спілкування взагалі припинилось, і не з його вини, а тому здійснення ним виховання дитини стало неможливим.

Разом з тим, зі змісту рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 09 вересня 2014 року, яким було вирішено питання про усиновлення вбачається, що заявник стверджував, що відноситься до дитини як до рідної, з правовими наслідками усиновлення заявник був обізнаний, розуміючи ступінь відповідальності за дитину, її належне виховання, навчання та розвиток. При цьому судом було встановлено, що стан здоров'я, матеріальне забезпечення заявників, бажання самої дитини, дозволяють позивачу усиновити дитину, створити їй належні умови для життя, виховання та розвитку.

Як встановлено в ході розгляду справи, після розірвання шлюбу між позивачем та матір`ю дитини, відносини між позивачем та дитиною погіршились, їх спілкування припинилось. Позивач вказує на відсутність бажання підтримувати стосунки з боку дитини, натомість дитина, яка на час розгляду справи досягла 13 років, вказує на відсутність бажання підтримувати стосунки з боку батька.

Слід погодитись з твердженням позивача про висловлення дитиною різної думки на засіданні органу опіки та піклування та на засіданні в суді першої інстанції. Однак, в силу її віку та емоційного стану, що викликаний ситуацією в якій вона опинились, коли, як стверджує психолог, дорослі намагаються перекласти відповідальність на дитину, така поведінка є логічною.

При цьому апеляційний суд враховує, що на думку психолога і з урахуванням того, що думка дитини вислуховувалась без присутності батьків, при наданні пояснень в суді першої інстанції тиску на дитину не було, нею були викладені обставини які є логічними. Зокрема, заслуговують на увагу посилання дитини на те, що вона проживала з позивачем у період свого життя з трьох до десяти років, цей період у неї асоціюється зі спільним відпочинком та спільним проведенням часу з позивачем і саме його вона вважає своїм батьком. Ці обставини визнаються і сторонами у справі, і підтверджуються показами свідків.

Слід також звернути увагу на те, що батько не вказує на вчинення ним дій, які б сприяли налагодженню стосунків між ним та дитиною, про які він зазначав, звертаючись до суду із позовом. Єдиним способом для вирішення ситуації, було звернення до суду з позовом про скасування усиновлення.

Висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що лише самого висновку органу опіки та піклування про відповідність інтересам дитини скасування усиновлення недостатньо, при цьому даний висновок мотивований тим, що дитина дійсно не бажає підтримувати стосунки з батьком - усиновлювачем, однак вказана обставина не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

З метою недопущення порушення інтересів дитини ч.1 ст.238 СК України передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення.

При вирішенні даного спору судом першої інстанції вірно враховано, що ключовим питанням при вирішенні справ про скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам дитини, що в ході розгляду даної справи не встановлено.

Таким чином, зважаючи на встановлені належним чином фактичні обставини у справі на підставі наданих доказів, враховуючи принципи диспозитивності, змагальності та пропорційності, а також з огляду на найкращі інтереси дитини, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про скасування усиновлення у зв'язку із його необґрунтованістю.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачами судового збору відповідно до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 26 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 14 грудня 2022 року.