КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1149/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2021 року (суддя Пінкевич Н.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ будинку в натурі,

встановив:

у грудні 2017р. позивач звернулася до суду з позовом, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 29 березня 2021 року, просила: поділити в натурі житловий будинок, загальною площею 143,2кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши їй в натурі 45/100 частини вищевказаного будинку, а саме приміщення: кухні 1-1, площею 8кв.м; санвузла 1-2, площею 2.7кв.м; житлової кімнати 1-3, площею 27,1кв.м; сходової клітини 1-4, площею 2,1кв.м; житлової кімнати 1-5, площею 14,4кв.м, разом загальною площею 54,3кв.м, житловою площею 41,5кв.м, а також господарські будівлі і споруди: сарай літ. «З»; сарай літ. «И»; літню кухню літ. «К»; сарай літ. «Б»; погреб під «Б»; вбиральню літ. «Д»; огорожу №1; ворота №2; хвіртку №3 та огорожі №5. Виділити в натурі ОСОБА_1 55/100 частини вищевказаного будинку, а саме приміщення: кухні 2-1, площею 8,1кв.м; ванної 2-2, площею 2,1кв.м; туалету 2-3, площею 1,4кв.м; житлової кімнати 2-5, площею 8,7кв.м; житлової кімнати 2-6, площею 17,7кв.м; коридору 2-7, площею 5,9кв.м; коридору 2-8, площею 12,1кв.м; житлової кімнати 2-9, площею 14,9кв.м; житлової кімнати 2-10, площею 15,6кв.м; тамбуру І, площею 2,4кв.м, разом загальною площею 88,9кв.м, житловою площею 56,9кв.м, а також господарські будівлі і споруди: сарай літ. «Е»; вбиральню літ. «Ж»; ворота з хвірткою №4 та огорожі №5. Стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію залишкової вартості будинку за відступ від ідеальних часток у розмірі 78 906грн та судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що вона є власницею частини вказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 4 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. та зареєстрованого в реєстрі № 6584. Також вона є власником земельної ділянки, площею 0,0304га, кадастровий номер :01:037:0012, за цією ж адресою на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 4 листопада 2017 року, посвідченого приватним

нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. та зареєстровано в реєстрі № 6589.

Іншим співвласником земельної ділянки та житлового будинку є ОСОБА_1 .

Позивач стверджувала, що 31 березня 2000 року між учасниками спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір про встановлення порядку користування житловим будинком, який завірений державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори, зареєстрований за номером 3341, однак добровільно відповідач виділити приміщення в конкретне користування не бажає.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2021 року позов задоволено. Поділено в натурі житловий будинок, загальною площею 143,2кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на 46/100 частини вищезазначеного будинку, що складається з приміщень: кухні 1-1, площею 8кв.м; санвузла 1-2, площею 2,7кв.м; житлової кімнати 1-3, площею 27,1кв.м; сходової клітини 1-4, площею 2,1кв.м; житлової кімнати 1-5, площею 14,4кв.м, разом загальною площею 54,3кв.м, житловою площею 41,5кв.м, а також господарських будівель і споруд: сараю літ. «З»; сараю літ. «И»; літньої кухні літ. «К»; сараю літ. «Б»; погребу під «Б»; вбиральні літ. «Д»; огорожі №1; воріт №2; хвіртки №3 та огорожі №5. Виділено ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на 54/100 частини вищевказаного будинку, що складається з приміщень: кухні 2-1, площею 8,1кв.м; ванної 2-2, площею 2,1кв.м; туалету 2-3, площею 1,4кв.м; житлової кімнати 2-5, площею 8,7кв.м; житлової кімнати 2-6, площею 17,7кв.м; коридору 2-7, площею 5,9кв.м; коридору 2-8, площею 12,1кв.м; житлової кімнати 2-9, площею 14,9кв.м; житлової кімнати 2-10, площею 15,6кв.м; тамбуру І, площею 2,4кв.м, разом загальною площею 88,9кв.м, житловою 56,9кв.м, а також господарських будівель і споруд: сараю літ. «Е»; вбиральні літ. «Ж»; воріт з хвірткою №4 та огорожі №5. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію залишкової вартості будинку за відступ від ідеальних часток у розмірі 78 906грн. Припинено спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідач посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, оскільки при поділу будинку судом не були враховані самочинні прибудови, здійсненні зі сторони земельної ділянки позивача, а саме кухня, площею 13,86кв.м та тамбур, площею 4,65кв.м, якими користується позивач як своєю власністю.

Також відповідач стверджує, що договір купівлі-продажу був вчинений з порушенням чинного законодавства, за старим технічним паспортом та без узаконення самочинних прибудов.

Крім того відповідач вважає, що експертний висновок не відповідає дійсності, так як експертом рівнозначні приміщення по призначенню та площі оцінені по різному, безпідставно завищена вартість його приміщень, що вплинуло на визначення вартості його частини.

Посилається відповідач і на відсутність у рішенні суду визнання за ним права власності на погріб під літерою «а», який він збудував і який знаходиться на його території та зазначений у висновку експерта.

Відповідач стверджує, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач в уточненій позовній заяві просила поділити спірний будинок у частках 45/100 і 55/100, а не 46/100 і 54/100.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника - адвоката Торосян К.Р., які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення представника позивача - адвоката Денисенка Є.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Наугольної Н.І., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору дарування, укладеного 11 лютого 1994 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , останньому належить частина будинку АДРЕСА_1 . Договір посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І. 11 лютого 1994 року та зареєстрований в КСБТІ за №2727 15 лютого 1994 року.

31 березня 2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір учасників спільної часткової власності про встановлення порядку користування житловим будинком, посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І. За умовами даного договору в користування ОСОБА_3 перейшли: кухня - 4,5кв.м, санвузол - 2,7кв.м, коридор - 4,5кв.м, житлова кімната - 14,4кв.м, кухня - 7,1кв.м, що зазначені на поверховому плані під №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5; з господарських будівель - сарай Б, сарай В, вбиральня Д, погріб під Б.

У користування ОСОБА_1 перейшли: кухня - 8,1кв.м, ванна - 2,1кв.м, санвузол - 1,4кв.м, житлові кімнати - 8,7кв.м, 17,7кв.м, коридор - 5,9кв.м, коридор - 12,1кв.м, житлові кімнати - 14,9кв.м, 15,6кв.м, тамбур - 2,4кв.м, що зазначені на поверховому плані під №№ 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10; з господарських будівель - сарай Е, вбиральня Ж.

4 листопада 2017 року між ОСОБА_4 , інтереси якої представляв ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу частини житлового будинку, за умовами якого ОСОБА_2 придбала частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 143,2кв.м, житловою площею 98,4кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В., зареєстрований в реєстрі №6584.

Також судом першої інстанції встановлено, що з наявного в матеріалах технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , станом на 6 травня 2008 року вбачається, що він поділений на дві квартири. До квартири АДРЕСА_2 входять приміщення: кухня 1-1 - 8кв.м, санвузол 1-2 - 2,7кв.м, житлова кімната 1-3 - 27,1кв.м, сходова клітина 1-4 - 2,1кв.м, житлова кімната 1-5 - 14,4кв.м, разом загальна площа 54,3кв.м, житлова 41,5кв.м, та надвірні споруди: сарай літ. «З», сарай літ. «И», літня кухня літ. «К», сарай літ. «Б», погреб «під Б», вбиральня літ. «Д», огорожа №1-3.

До квартири АДРЕСА_3 входять приміщення: кухня 2-1 - 8,1кв.м, ванна 2-2 - 2,1кв.м, туалет 2-3 - 1,4кв.м, житлова кімната 2-5 - 8,7кв.м, житлова кімната 2-6 - 17,7кв.м, коридор 2-7 - 5,9кв.м, коридор 2-8 - 12,1кв.м, житлова кімната 2-9 - 14,9кв.м, житлова кімната 2-10 - 15,6кв.м, тамбур І - 2,4кв.м, разом загальна площа 88,9кв.м, житлова 56,9кв.м, та надвірні споруди: сарай літ. «Е», вбиральня літ. «Ж», огорожа №4-5.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що варіант поділу приміщень житлового будинку, вказаний в уточненій позовній заяві, відповідає фактичному розподілу житлового будинку між сторонами, поділ будинку є технічно можливим, відповідно до поділу домоволодіння арифметичні частки співвласників становитимуть 45/100 ОСОБА_6 та 55/100 ОСОБА_1 .

Також суд зазначив, що у грошовому виражені частка ОСОБА_2 буде меншою на 78 906грн, що є підставою для стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Отже, договір про встановлення порядку користування житловим будинком, який був укладений 31 березня 2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , є обов`язковим для ОСОБА_2 .

Відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).

При поділі в натурі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто скласти окремий об`єкт нерухомого майна у розумінні статті 181 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 183 ЦК України річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною.

Отже, поділ жилого будинку в натурі, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із

самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Таким чином визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

У пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» судам роз`яснено, що під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №17512/19-43/36289/20-43 від 19 березня 2021 року житловий будинок по АДРЕСА_1 складається з двох квартир, які є ізольованими, забезпеченими окремими входами/виходами та окремо забезпечені інженерними мережами, опаленням.

При проведенні натурного обстеження об`єкта дослідження експертом встановлено, що до приміщення квартири АДРЕСА_2 з боку внутрішнього подвір`я влаштовано прибудову, в якій на момент обстеження розміщується кухня, а з боку вулиці прибудований вхідний тамбур до будинку. Однак, у технічному паспорті на будинок відомості про ці прибудови відсутні, тому при оцінюванні та поділі майна їх площа не була врахована експертом.

Також при проведенні експертизи встановлено, що господарські будівлі та споруди також поділені між співвласниками і знаходяться в межах ділянок, які їм належать на праві власності.

Будь-яких ремонтних робіт при поділі в натурі будинку не потрібно.

Виходячи з вищевикладеного та обставин справи, суд першої інстанції правомірно врахував фактичний порядок користування спірним домоволодінням, який склався ще з

2000 року, та з урахуванням висновку експертизи від 19 березня 2021 року про технічну можливість поділу будинку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для поділу спірного будинку.

Доводи апеляційної скарги, що при поділу будинку не було враховано, що позивачка користується самочинними прибудовами до квартири АДРЕСА_2 - кухнею, площею 13,86кв.м та тамбуром, площею 4,65кв.м, що договір купівлі-продажу був вчинений за старим технічним паспортом на будинок, без узаконення самочинних прибудов, що на думку відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними.

Пунктом 2.3 глави 2 вищезазначеної Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, таким чином виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Разом з цим, наявність самочинної прибудови до частини будинку, яка перебувала у користуванні ОСОБА_3 , а у подальшому ОСОБА_4 , не впливає на технічну можливість поділу спірного домоволодіння, що підтвердила експерт ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду. Разом з цим, вказані приміщення не були враховані при поділі будинку та визначенні частки позивачки у будинку.

У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, справа № 570/4748/15, зазначено: «юридична доля поліпшень, зроблених одним із співвласників у спільному майні, підлягає визначенню згідно із положеннями частин третьої-п`ятої статті 357 ЦК України, за змістом яких співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Співвласник наділений правом вимагати збільшення своєї частки за обов`язкової наявності таких чотирьох умов: 1) поліпшення спільного майна не можна відокремити від спільного об`єкта. При цьому мається на увазі не технічна неможливість відокремлення поліпшень від речі, а неможливість відокремлення їх без пошкодження або істотного знецінення речі. Якщо виходити із змісту частини першої статті 187 ЦК України, нерозривний зв`язок поліпшень з річчю має місце у тому випадку, коли відділення поліпшень має наслідком пошкодження або істотне знецінення безпосередньо основної речі, від якої були відокремлені поліпшення, а не самих поліпшень; 2) поліпшення зроблені за кошти цього співвласника, без залучення коштів інших співвласників. Якщо кошти, за рахунок яких були зроблені поліпшення, не належать співвласнику, поліпшення

вважатимуться майном, набутим ним без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК України); 3) поліпшення були зроблені за згодою всіх інших співвласників; 4) при здійсненні поліпшень було додержано порядок використання спільного майна, тобто загальні засади володіння та користування спільним майном, визначені законом, а також умови володіння та користування спільним майном у відповідності з домовленістю між співвласниками.

У разі, якщо співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди зробив у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, він набуває право власності на таку добудову (прибудову) виключно, якщо це не порушує прав інших співвласників.

Частки співвласників можуть бути змінені на підставі договору між співвласниками або на підставі судового рішення. За відсутності хоча б однієї із наведених умов поліпшення жодним чином не вплине на зміну часток у праві спільної часткової власності.

Наведені правила частини третьої статті 357 ЦК України стосуються випадків, коли внаслідок здійснених поліпшень спільного майна співвласник вимагає від інших співвласників збільшення своєї частки у цьому майні. Такі поліпшення повинні стосуватися як частки співвласника, який бажає збільшення його частки, так і іншого (інших) співвласника (співвласників) спільного майна. При цьому обов`язковим для такого збільшення є дотримання співвласником передумов, визначених цією статтею, зокрема таких: поліпшення спільного майна не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Якщо ж поліпшення здійснено тільки у частці одного співвласника шляхом добудови (прибудови) та не торкаються іншої частки у спільному майні, то застосовуються положення частини четвертої статті 357 ЦК України, відповідно до якої не відбувається зміна розміру часток співвласників у спільному майні та не вимагається обов`язкової згоди інших співвласників на таку перебудову за умови, що вона не порушує їхніх прав та здійснена із дотриманням встановленого законом порядку.

У ЦК України встановлюються особливі правила щодо добудови (прибудови), здійсненої одним із співвласників житлового будинку, іншої будівлі або споруди.

Така добудова (прибудова) не є об`єктом права спільної власності і жодним чином не впливає на розмір часток, а стає об`єктом права власності лише того співвласника, який її зробив, за таких умов: 1) добудова (прибудова) зроблена за рахунок лише цього співвласника, а не інших співвласників; 2) добудова (прибудова) здійснена у встановленому законом порядку, що є необхідною передумовою для державної реєстрації права на нерухоме майно і набуття права власності на нього (абзац третій частини другої статті 331 ЦК України);

3) добудова (прибудова) не порушує прав інших співвласників, наприклад, не створює для них перешкод у користуванні майном, яке вони здійснюють згідно за домовленістю між собою (частини другої статті 358 ЦК України).»

З наданих апеляційному суду документів вбачається, що ухвалою Києво-Святошинського суду від 28 грудня 1978 року затверджена мирова угода про поділ будинку АДРЕСА_4 між подружжям ОСОБА_8 і у порядку поділу кожному було виділено по частині будинку, а саме: ОСОБА_9 - кімнату, площею 14,2кв.м, кухню, площею 7,1кв.м, коридор, площею 4,5кв.м, тамбур, площею 6,6кв.м та сарай; ОСОБА_3 - вхідний тамбур з підвалом, площею 5,9кв.м, дві кімнати, площею 8,7кв.м та 17,7кв.м. У загальному користуванні залишено огорожу та туалет.

Згідно відмітки у поетажному плані, який наявний у інвентаризаційній справі на будинок, 30 травня 1979 року рішенням виконавчого комітету Боярської райради № 10 були узаконені приміщення, добудовані та перебудовані ОСОБА_3 , саме приміщення

2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-8, 2-9, 2-10. Рішенням від 13 грудня 1993 року було узаконено будівництво сараю літ. «Е».

При цьому, частки співвласників у домоволодінні змінені не були.

11 лютого 1994 року ОСОБА_3 подарувала відповідачу ОСОБА_1 належну їй частину будинку АДРЕСА_4 , а 31 березня 2000 року вони уклали договір про визначення порядку користування житловим будинком, згідно якого приміщення будинку під номером «2» були передані у користування ОСОБА_1 .

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що переобладнанні приміщення, які віднесені до квартири АДРЕСА_2 і які були передані у користування ОСОБА_3 , були приєднані до складу спірного домоволодіння рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 103/24 від 15 липня 2008 року. У подальшому до квартири АДРЕСА_2 були здійснені прибудови тамбуру та кухні, однак вказані прибудови узаконенні не були і до технічного паспорту на будинок внесені не були.

При цьому також частки співвласників у домоволодінні змінені не були.

Виходячи з вищевикладеного, а також тієї обставини, що позивачка придбала частину будинку 4 листопада 2017 року, а 14 грудня 2017 року звернулася до суду з даним позовом, отже, не здійснювала будь-які прибудови та добудови до будинку, відповідач приміщення, які були виділені йому у користування, не перебудовував та їх площу не змінював, позивачка просить поділити будинок з врахуванням фактичного користування, колегія суддів вважає, що правові підстави для зміни розміру часток співвласників у спільній частковій власності відсутні.

Також колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача грошової компенсації на користь позивачки, виходячи з придбання нею тієї частини будинку, яку вона просить виділити їй у власність при поділі будинку.

Посилання у апеляційній скарзі на неврахування судом при поділу будинку погребу, який знаходиться під прибудовою під літерою «а», яка належить відповідачу, не є підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вказана обставина не впливає на можливість поділу будинку у натурі. Крім того, зазначений відповідачем погріб не відображений у технічному паспорті будинку, який наявний у матеріалах справи, а позивачем не заявлені позовні вимоги про передачу зазначеного відповідачем погребу у її власність у результаті поділу будинку.

Колегія суддів вирішила за можливе прийняти надані відповідачем під час апеляційного розгляду докази, оскільки вони мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи, що відповідач є особою з інвалідністю 2 групи, суд безпідставно стягнув з нього судовий збір, сплачений позивачкою при подачі позовної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині виділення ОСОБА_2 46/100 частин будинку, а ОСОБА_1 - 54/100 частин будинку у порядку поділу будинку, із зазначенням,

що кожному співвласнику виділяється по частині спірного будинку. Рішення суду в частині стягнення з відповідача грошової компенсації та судового збору підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2021 року в частині виділення та поділу будинку змінити, зазначивши, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кожному виділяється частина будинку АДРЕСА_1 та визнається право власності на частину зазначеного будинку.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації та судового збору скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк