Справа № 638/6599/21
Провадження № 2/638/2112/22
РІШЕННЯ

Іменем України

18 липня 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В.В.

при секретарі Рєзнік І.П.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Батюка А. Г.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління, третя особа: Перша Краматорська Державна нотаріальна контора про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у травні 2021 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління, третя особа: Перша Краматорська Державна нотаріальна контора про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо виплати ОСОБА_1 грошових вкладів з належними відсотками, компенсацією, компенсаційними сертифікатами у розмірі 6754, 00 грн., 2) зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» сплатити ОСОБА_1 грошові вклади з належними відсотками, компенсацією, компенсаційними сертифікатами у розмірі 6754, 00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина. 25.10.2012 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О. Згідно з виданим свідоцтвом спадщина складається з грошових вкладів з належними відсотками, компенсацією, компенсаційними сертифікатами, що зберігаються в ТВБВ №10020/0520 філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рахунках: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , які належали спадкодавцю на підставі довідки №785, виданої 24.10.2012 р., ТВБВ №10020/0514 філії - Харківського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», оцінка спадкового майна складає 6574, 06 грн. Позивач звертався до філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» із заявою про виплату даних грошових коштів, але йому було відмовлено за відсутністю вкладних рахунків в Ощадбанку. На даний час вказані ощадні книжки, видані на померлу матір позивача, знаходяться у нього, із цих рахунків кошти не знімалися, компенсація їх не проводилася та не виплачувалася. До теперішнього часу ТВБВ №10020/0520 філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» заперечує наявність вказаних ощадних книжок та коштів на них, чим вводить позивача в оману та відмовляється виплачувати грошові вклади на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , які належали покійній матері позивача та зберігаються у вказаному відділенні. Позивач хворіє, переніс дороговартісну операцію на обох очах та потребує постійного лікування, у зв`язку з чим вимушений звертатися до суду.

В судовому засіданні від 22.02.2022 позивач уточнив позовні вимоги та просив зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» сплатити ОСОБА_1 грошові вклади з належними відсотками, компенсацією, компенсаційними сертифікатами у розмірі 6700, 35 грн

Представник відповідача - Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі з огляду на наступне. Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02.01.1992 регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996 року. Установи Ощадного банку України на виконання вимог вказаного Закону провели одноразову індексацію вкладів громадян і на проіндексовані суми, що в даний час знаходяться на позабалансовому рахунку Банку, видали вкладникам ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету. Суми коштів, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками, у тому числі і позивачем, фактично на зберігання до банку не вносились, а зазначені суми держава планує виплатити поступово, у якості компенсації втрат від знецінення заощаджень на виконання ст. 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». У вказаному законі передбачено, що кошти для компенсації заощаджень визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею та на 2021 рік та 2022 рік Законом України «Про Державний бюджет України» статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено. Жодних доказів наявності протиправних дій з боку АТ «Державний ощадний банк України» у спірних відносинах позивачем не доведено, доказів не надано. У даній справі не є предметом спору питання визнання права власності та питання правомірності спадкування позивачем компенсаційних вкладів. Поданий позов по суті стосується питання отримання компенсаційного вкладу, який успадкований позивачем згідно свідоцтва про право на спадщину, однак порядок виплати компенсаційних вкладів врегульовано окремим законом і норми ЦК України, зокрема, положення про банківський вклад і порядок його повернення, до спірних правовідносин не застосовуються.

Представник позивача надала суду відповідь на відзив, згідно якого вказує, що висновки банку, викладені у відзиві, суперечать змісту виданої банком ощадної книжки. З рахунку №9155/1-16927 ощадної книжки вбачається, що 26.10.2012 на ім`я ОСОБА_4 було переоформлено вклад, належний за життя його матері, який складає 6700,35 грн.

Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь ОСОБА_1 на відзив банку, відповідно до яких вказані грошові кошти не є депозитним вкладом, а є компенсаційними коштами, обов`язок з виплати яких взяла на себе Держава Україна. Порядок проведення компенсаційних виплат, у тому числі перерахування коштів з Державного бюджету України установам AT «Державний ощадний банк України» визначається Кабінетом Міністрів України. Крім того, Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» не передбачено індексації банківських вкладів, виплат повної суми заощаджень та нарахування і виплати річних відсотків.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Тимошенко Н. І. в судовому засіданні вимоги позову підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління адвокат Батюк А. Г. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, просив суд відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи - Першої Краматорської Державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень по суті позову не надав.

Суд, дослідивши доводи учасників процесу, викладені у письмових заявах по суті справи, та надані під час судового розгляду, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2012 року, виданого державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , 1910 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з грошових вкладів з належними відсотками, компенсацією, компенсаційними сертифікатами та книжками, що зберігаються в ТВБВ №10020/0520 філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рахунках: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , які належали спадкодавцю на підставі довідки №785, виданої 24.10.2012 року, ТВБВ №10020/0514 філії - Харківського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», оцінка спадкового майна складає 6574, 06 грн. (а. с. 6)

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління на звернення ОСОБА_4 надало відповідь (за вих. №118.34-05/М-865/8279/2020-20/с від 25.11.2020 року), з якої вбачається, що суми коштів, зафіксовані в ощадних книжках, які виписані АТ «Ощадбанк» громадянам відповідно до вимог Закону, вкладниками не вносилися на зберігання до АТ «Ощадбанк», суми на компенсаційних рахунках до отримання коштів з Державного бюджету України реальної вартості не мають, а отже вкладами не являються, відсотки не нараховується. Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Порядок проведення компенсації, у тому числі перерахування коштів, передбачених у Державному бюджеті України, установам Ощадного банку України, визначається Кабінетом Міністрів України. На сьогодні відповідних нормативних документів, які б забезпечували виплату компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, у поточному році не прийнято, надати більш детальну інформацію банк немає можливості (а. с. 7).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.12.2021 року витребувано з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відомості про наявність грошових вкладів, їх розмір (з належними відсотками та компенсацією), з зазначенням: дати відкриття, номерів рахунків, на яких вони зберігалися, та грошової валюти; а також відомості про компенсаційні сертифікати та книжки, що належали ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно інформації, наданої 14.01.2022 року відповідачем на виконання ухвали суду, станом на 12.01.2022 року у вкладника ОСОБА_3 відсутні діючі рахунки в установах АТ «Ощадбанк». Зазначений у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 05.10.2012 р. (зареєстровано в реєстрі за №2-6422) рахунок № НОМЕР_1 , який обліковувався в ТВБВ №10020/0520 філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» закритий 26.10.2012 р. на суму 54,01 грн. Іншу інформацію по рахунку надати неможливо у зв`язку зі сплином терміну зберігання первісних документів (згідно «Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України, та банків України із зазначенням строків зберігання», затвердженого постановою Правління НБУ від 20.06.2019 року №80 та Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. №578/5 «Документи (вкладні книжки, первинні ордери та документи щодо закриття рахунків; видаткові ордери, доручення, заповіти, довіреності) за закритими вкладами (стаття 111, термін зберігання 5 років після закінчення строку дії договору)). Компенсаційний рахунок №91551/9055 був закритий 26.10.2012 року на суму 6700, 35 грн. та переоформлений ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на власний компенсаційний рахунок №9760/16927. Станом на 12.01.2022 року рахунок № НОМЕР_3 обліковується у ТВБВ №10020/0520 філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» із залишком коштів - 6700, 35 грн.).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.01.2022 року витребувано з Першої Краматорської державної нотаріальної контори копію довідки №785, яка видана 24.10.2012 року ТВБВ №10020/0514 філією - Харківським обласним управлінням Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк».

Згідно довідки за №785 від 24.10.2012 року, виданої керуючим ТВБВ №1002/0514 філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» Мучкіною Л. М., на ім`я ОСОБА_3 відкриті в ТВБВ №10020/0520 філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» рахунки: 1) особовий за № НОМЕР_1 на суму 53 грн. 71 коп., складено заповідальне розпорядження від 05.11.1991 року на ім`я ОСОБА_5 ; 2) компенсаційний за №91551/9055 на суму 6700 грн. 35 коп., заповідальне розпорядження відсутнє.

Представник позивача в обгрунтування своїх доводів посилається на те, що банком видано позивачу ощадну книжку старого зразка держави, якої не існує, банк не довів, що цей рахунок є саме компенсаційним, а не є іншим рахунком, правовідносити щодо виплат за яким не регулюються вищевказаним Законом, також банком не доведено коли, в якому розмірі вносилися грошові кошти померлою на її вкладний рахунок і коли саме він був відкритий.

Суд критично ставиться до доводів представника позивача в цій частині, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до Порядку формування центрального реєстру компенсаційних рахунків та здійснення установами АТ "Ощадбанк" операцій з компенсаційними вкладами, затвердженого постановою правління АТ "Ощадбанк" 21.12.2016 року №1110 компенсаційний вклад - проіндексовні грошові заощадження громадян України, що розміщені в установах Ощадного банку України станом на 02.01.1992 року та обліковуються на позабалансових рахунках, відкритих в установах банку (компенсаційних рахунках).

Дані положення узгоджуються з положеннями Порядку нарахування компенсації по вкладах громадян в установах Ощадного банку України, затвердженого Правлінням Ощадного банку України 25 березня 1997 року і діючого на час виникнення спріних відносин (надалі Порядок). Відповідно до п.1.3. даного Порядку суми індексації зараховуються в установах Ощадного банку на позабалансові спеціальні компенсаційні рахунки. Дохід по цих рахунках не нараховується. Пунктом 2.6 Порядку передбачено, що по вкладах, які були закриті після 2 січня 1992 року по заповіту або спадщині, спеціальні компенсаційні рахунки відкриваються на ім`я спадкоємців в сумах, обчислених у встановленому порядку на частку вкладу, що належить кожному спадкоємцю. Також вказаним Порядком передбачено видача ощадної книжки старого зразку, проте, з обов`язковим проставленням відбитку штампу з реквізитами установи Ощадного банку України (пункт 2.10 Порядку).

Досліджуючи копію ощадної книжки, виданої позивачу в установі відповідача (а.с.80), суд оцінює її як належний та допустимий доказ, оскільки в зазначеному документі вказані дата та номер відкриття компенсаційного рахунку позивачу (з кодом відповідно до п.2.8. Порядку), розмір проіндексованих компенсаційних сум, які обліковувались на компенсаційному рахунку померлої матері позивача, та міститься відбиток штампу з реквізитами установи Ощадного банку України, що повністю відповідає положенням вищевказаних нормативних актів.

Також, матеріалами справи підтверджено, що сума нарахованої компенсації за рахунком, відкритим на ім`я позивача, обліковується на позабалансовому рахунку в установі АТ "Ощадбанк" та сам рахунок обліковується в реєстрі рахунків по компенсаційним вкладам.

Водночас, позивач не довів суду належними та допустими доказами обставини, на які він посилається в обгрунтування своїх позовних вимог, зокрема, обставини, які б свідчили про належність грошових вкладів, отриманих позивачем у спадщину, не до компенсаційних, а до таких, виплати за якими проводяться в іншому, ніж передбачено Законом, порядку.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 384 ЦК УРСР 1963 року (діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ) громадяни можуть зберігати кошти в державних трудових ощадних касах та в інших кредитних установах, розпоряджатися вкладами, одержувати по вкладах дохід у вигляді процентів або виграшів, провадити безготівкові розрахунки відповідно до статутів кредитних установ та виданих у встановленому порядку правил. Держава гарантує таємницю вкладів, їх збереження і видачу за першою вимогою вкладника. Порядок розпорядження вкладами, внесеними в державні трудові ощадні каси та в інші кредитні установи, визначається їх статутами і зазначеними у частині першій цієї статті правилами.

Згідно із пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02 січня 1992 року, регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» (далі - Закон), статтею 1 якого встановлені зобов`язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України.

Відповідно до статті 2 цього Закону держава зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку.

Установи Ощадного банку України на виконання вимог статті 5 Закону провели одноразову індексацію вкладів громадян і на проіндексовані суми, що знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадного банку України, видали вкладникам ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету.

Суми, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками фактично на зберігання до АТ "Ощадний банк України" не вносились, зазначені суми держава планує виплатити поступово, у якості компенсації втрат від знецінення заощаджень на виконання статті 1 Закону.

Згідно Указу Президента України №762/96 від 25 серпня 1996 року «Про грошову реформу в Україні» та постанови Кабінету Міністрів України №1002 від 26 серпня 1996 року «Про переоцінку товарів (робіт, послуг) та механізмів контролю за переглядом цін та формуванням вартісних показників в умовах грошової реформи» в усіх установах Ощадного банку України по всіх рахунках було проведено переоцінку залишків вкладів у наступному співвідношенні: українські карбованці підлягали обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100 000 карбованців на 1 гривню. Відповідно до ст.3 Закону тільки грошові заощадження громадян в період до 02.01.1992 відновлюються у співвідношенні 1 карбованець заощаджень на 1,05 гривні за станом на 1 жовтня 1996 року.

У Законі передбачено, що кошти для компенсації заощаджень визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Відповідно до статті 7 Закону заощадження підлягають поверненню поетапно, залежно від суми вкладу у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Перелік груп вкладників і порядок проведення виплат проіндексованих грошових заощаджень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» №537/96-ВР приймав постанови про виплату частинами заощаджень громадян, а саме: постанови від 08 червня 1998 року №825, від 17 травня 2000 року №817, від 26 березня 2001 року №275, від 05 квітня 2002 року №471, від 26 березня 2003 року №382, від 11 березня 2004 року №306, від 30 травня 2005 року №409, від 03 серпня 2006 року №1091, від 01 березня 2007 року №366, від 09 січня 2008 року №1, від 20 травня 2009 року №481, від 23 квітня 2012 року №346, якими встановлюється черговість і обсяги виплат громадянам проіндексованих грошових заощаджень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діючим законодавством прямо не передбачений обов`язок Кабінету Міністрів України виділяти кошти в межах Державного бюджету для покриття витрат, пов`язаних із компенсацією заощаджень громадян України відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року №13-рп/2001 у справі №1-23/2001 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 7, 8 Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" (справа про заощадження громадян) положення статті 7 Закону, відповідно до яких заощадження повертаються «поетапно», «залежно від суми вкладу», «у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік», хоча і обмежують конституційне право власності громадян, але не суперечать статтям 13, 41, 64 та іншим статтям Конституції України. Також встановлено, що право власності може бути обмежено. Тобто, в даному випадку мова йде про те, що право власності має охоронятися державою, проте держава вправі встановлювати деякі обмеження щодо можливості власника вільно розпоряджатись своїм майном з метою контролю за користуванням даним майном із врахуванням загальносуспільних інтересів.

Верховний Суд України 15 березня 1999 року надав роз`яснення №1-5/117 «Про деякі питання застосування Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», у якому зазначено, що питання відносно проіндексованих грошових заощаджень, поміщених в період до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР, належить вирішувати, насамперед, виходячи із загального правила ст. 2 Закону «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», які передбачають, що держава зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку. Вирішуючи ці спори, суди мають виходити з того, що мова йде не про відповідальність за невиконання чи неналежне виконання укладеного між вкладником та ощадним банком договору, а про повернення відновлених в установленому порядку заощаджень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" не передбачено статті видатків для проведення компенсаційних виплат.

Рахунок №91551/9055, який був закритий 26.10.2012 року на суму 6700, 35 грн. та переоформлений ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на власний рахунок № НОМЕР_4 , є компенсаційним, за вкладом, відкритим в Ощадбанку колишнього СРСР, за яким Державний ощадний банк України проводить виплату проіндексованих заощаджень у межах, передбачених для таких виплат Державним бюджетом України, яким у 2021-2022 роках не було передбачено окремої статті видатків для проведення компенсаційних виплат вкладникам Ощадбанку колишнього СРСР.

У зв`язку з зазначеним, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання дій Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо відмови у виплаті компенсаційного вкладу неправомірними, а також відсутність підстав для стягнення з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь позивача ОСОБА_4 грошових коштів, адже між сторонами відсутні правовідносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України, зокрема про банківський вклад та порядок його повернення. Іншого порядку компенсації виплат на повернення вкладів Ощадбанку СРСР, ніж спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», діючим законодавством України не передбачено. Питання ж правомірності спадкування позивачем компенсаційного вкладу чи питання визнання права власності на нього не є предметом даного позову.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 14.02.2018 року по справі №713/708/16, від 28.05.2018 року по справі №757/138/17-ц, від 07.06.2018 року по справі №398/3100/16-ц, від 08.08.2018 року по справі №201/1158/16-ц, від 24.10.2018 року по справі 608/1624/16-ц, від 08.08.2019 року по справі №569/15550/18, від 12.12.2019 року по справі №243/7992/16-ц.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Тобто, даною статтею передбачено право держави обмежувати володіння, користування та розпорядження майном і приймати такі закони, які вона вважає за необхідне з метою здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Відповідно до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, проте позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позивачем не надано належних доказів в обґрунтування своєї позиції, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 4, 5, 11-13, 81, 141, 265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління, третя особа: Перша Краматорська Державна нотаріальна контора про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддія: В. В. Щепіхіна