Справа № 201/1579/21
Провадження № 2/204/445/22 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивача Кіселя Ю.І.

за участю представника відповідача Дерновського М.Є.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

за участю представника відповідача Алексєєнко М.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, держави України в особі Прокуратури Дніпропетровської області та Прокуратури Дніпропетровської області, держави України в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, держави України в особі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, держави України в особі Дніпровського апеляційного суду, Дніпровського апеляційного суду, держави України в особі судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е.Л., держави України в особі судді Дніпровського апеляційного суду Деркач Н.Н., держави України в особі судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Бєсєди Г.В. та держави України в особі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, держави України в особі суддів Запорізького апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Крилової О.В., суддів: Кухаря С.В., Полякової О.З. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, держави України в особі Прокуратури Дніпропетровської області та Прокуратури Дніпропетровської області, держави України в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, держави України в особі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, держави України в особі Дніпровського апеляційного суду, Дніпровського апеляційного суду, держави України в особі судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е.Л., держави України в особі судді Дніпровського апеляційного суду Деркач Н.Н., держави України в особі судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Бєсєди Г.В. та держави України в особі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, держави України в особі суддів Запорізького апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Крилової О.В., суддів: Кухаря С.В., Полякової О.З. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями.

До суду від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області надійшло клопотання про залишення позову без розгляду. (т.1 а.с. 79-82). В обґрунтування якого представником вказано, що 10.01.2019 року ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, ГУНП про відшкодування майнової і моральної шкоди (справа №201/236/19) із наступними позовними вимогами, які є аналогічними до позовних вимог по справі №201/1579/21. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2021 року по справі № 201/236/19 ОСОБА_2 у задоволені позову до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровській області, ГУНП про відшкодування майнової і моральної шкоди відмовлено. Також, звертаємо увагу суду, що підставою для звернення до суду із позовом як по справі № 201/236/19, так і по справі № 201/1579/21 стало неналежне, на думку останнього, досудове розслідування кримінального провадження №00020951, внаслідок чого, на думку позивача, настала моральна та матеріальна шкода, що підтверджується вказаними позовними вимогами як по справі № 201/236/19, так і по справі 201/1579/21. Щодо позовних вимог позивача по справі №201/1579/21 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, судді Жовтневого районного суду Дніпропетровська Антонюка О.А., Дніпровського апеляційного суду, судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е.Л., то вони фактично зводяться до незгоди ОСОБА_2 із судовими рішеннями під час розгляду справи № 201/236/19. Таким чином, позивач своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду, визначеного ст. 352 ЦПК України скористувався, оскільки у провадженні Дніпровського апеляційного суду перебуває справа № 201/236/19 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Також, у разі вирішення спірних правовідносин по справі № 201/236/19 у суді апеляційної інстанції, або у разі повернення апеляційної скарги ОСОБА_2 , існуватиме судове рішення, яке набере законної сили, у зв`язку із чим будуть наявні правові підстави, згідно п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, для закриття провадження по справі № 201/1579/21.

Крім того, до суду суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюком О.А. подано клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог (т.1 а.с. 144-145), яке обґрунтовано тим, що суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції і законодавством про судочинство. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Крім, того слід зазначити, що у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. У зв`язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено. Таким чином, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Також, головою Дніпровського апеляційного суду Деркач Н.М. подано до суду клопотання, в порядку пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК, відповідно до якого вказує, що позовна заява в частині вимог до Дніпровського апеляційного суду та судді цього суду Демченко Е.Л. не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В обґрунтування даного клопотання вказує, що Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в ухвалі про відмову у відкритті провадження дійшов правильного висновку, що на спірні правовідносини не поширюється юрисдикція судів з розгляду заявлених позивачем вимог, оскільки ні суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, ні суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя. Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ. У Висновку №3 (2202) КРЄС зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад, надмірне вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави. За таких обставин належним відповідачем у цих спорах може були лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

До суду представником Дніпропетровської обласної прокуратури подано клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і виникати з певних матеріально-правових відносин. Представник прокуратури звертає увагу суду, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2021 року у справі №201/236/19 (провадження №2/201/199/2021), яке набрало законної сили вже вирішено правовий спір між позивачем та Дніпропетровською обласною прокуратурою, Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування майнової і моральної шкоди. Отже, справа №201/1579/21, яка перебуває у провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська є справою зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яка вже розглянута - №201/236/19. З огляду на це, справа №201/1579/21 підлягає закриттю на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечував щодо закриття провадження та наполягав на подальшому розгляді справи.

Інші сторони присутні в судовому засіданні підтримали подані клопотання про закриття провадження та вказали, що справа №201/1579/21 підлягає закриттю на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 08.12.2019 року у справі №688/2479/16-ц Закони України не передбачають можливість розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду, вчинених під час розгляду ним справ, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а такса про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретне справи, а також ухвалені у ній рішення можна оскаржити до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди під час розгляду конкретної справи, можна усунути лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.07.2019 у справі № 636/5534/15).

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 641/88578/17 за позовом особи до Харківської місцевої прокуратури № 5, Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про визнання дій незаконними, відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, висловила правову позицію згідно якої належним відповідачем у справах даної категорії є безпосередньо орган чиїми діями завдано шкоду.

В пункті 62 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи. Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника. Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447 цс 19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)).

Отже, чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді в іншій спосіб, ніж шляхом звернення до суду з позовом.

Оскарження будь-яких дій судді щодо здійснення ним правосуддя не може відбуватися шляхом ініціювання судового процесу проти суду (судді). Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час здійснення ними правосуддя, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних дій.

Суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою особою, яка бере участь у цивільній справі. Це можливо лише у випадках, коли суд (суддя) виступає як звичайна установа (особа), а не як орган (особа), що здійснює правосуддя.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Положення цієї норми стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (пункт 30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2019 року у справі № 688/2479/16-ц).

Суд враховує, що право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі вправі ініціювати їх вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу та самі по собі не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6, 13 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод.

Крім того, у цій справі №201/1579/21 ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року вже було відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 до судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюка О.А., судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е.Л. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішенням. Постановою Запорізького апеляційного суду від 01 липня 2021 року по справі №201/1579/21 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року залишено без змін (т. 1 а.с. 169-172).

Оскільки спір в частині вимог до суду не можна розглядати за правилами цивільного судочинства та взагалі такий спір не підлягає судовому розгляду, суд вважає, що провадження у справі №201/1579/21 в частині позовних вимог ОСОБА_2 до судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, держави України в особі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, держави України в особі Дніпровського апеляційного суду, Дніпровського апеляційного суду, держави України в особі судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е.Л., держави України в особі судді Дніпровського апеляційного суду Деркач Н.Н., держави України в особі судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Бєсєди Г.В. та держави України в особі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, держави України в особі суддів Запорізького апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Крилової О.В., суддів: Кухаря С.В., Полякової О.З. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями слід закрити.

Також, судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі №201/236/19 від 09 лютого 2021 року ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до Головного Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Прокуратури Дніпропетровської області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування майнової і моральної шкоди відмовлено (а.с. 114-119).

Дніпровським апеляційним судом ухвалою від 25 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 по справі №201/236/19 повернуто апелянту (а.с. 120-122).

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вже є рішення, яке набрало законної сили, та яким вже розглянуто вимоги ОСОБА_2 до Головного Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Прокуратури Дніпропетровської області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування майнової і моральної шкоди.

Як вбачається із мотивувальної частини позовної заяви (узагальнена доповнення до розміру позовних вимог) (а.с. 148-168) позивач посилається на ті же самі обставини, які були вже встановлені рішенням у справі №201/236/19 від 09 лютого 2021 року (так, позивач посилається на ті ж самі кримінальні провадження, тощо).

Відтак, провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, держави України в особі Прокуратури Дніпропетровської області та Прокуратури Дніпропетровської області, держави України в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування майнової і моральної шкоди підлягає закриттю, оскільки набрало законної сили рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Також, стосовно збільшення позовних вимог ОСОБА_2 до Держави України в особі Запорізького апеляційного суду, Держави України в особі Верховного Суду, Держави України в особі судді Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду Сакари Н.Ю. суд вказує, що вони теж, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, з наступних підстав.

Рішенням Конституційного суду України №19-рп/2004 від 01.12.2004 року зазначено, що в силу положень ч.1 ст.126 Конституції України, незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону.

Положення ч.2 ст.126 Конституції України треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку, крім інших, фізичних та юридичних осіб, з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Крім того, твердження позивача про порушення судом, як органом державної влади його прав є помилковим, оскільки згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 12.06.2009 року, суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Враховуючи вищезазначене, та беручи до уваги викладені вище обставини, у прийнятті заяви в частині про збільшення позовних вимог ОСОБА_2 до Держави України в особі Запорізького апеляційного суду, Держави України в особі Верховного Суду, Держави України в особі судді Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду Сакари Н.Ю. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, по справі слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги щодо: визнання відсутності проведення будь яких слідчий дій та повного пакунку слідчих дій при проведені досудового слідства, а саме (ст. 224 КПК), (ст. 225 КПК), (ст. 226 КПК), (ст. 228 КПК), (ст. 229 КПК), (ст. 232 КПК), (ст. 233-236 КПК) (ст. 237 КПК), (п. 2 ч. 2 ст. 520 КПК) слідча не виконала (ст. 240 КПК) (ст. 241 КПК) (ст. 242-244 КПК) (ст. 245 КПК) (ч. 2 ст. 242 КПК); (п. 4 ч. 2 ст. 36, ч. 4 с. 40 КПК); (ч. 3 ст. 333 КПК) (СТ. 94 КПК), а також вичерпний перелік негласних слідчих (розшукових), які закріплені в главі 21 КПК; визнання, розгляду процесуальних документів поданих до порушення криміналові справи, а також в рамках проведення так названого слідства за кримінальною справою №0002095.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, (далі - КПК України), завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Завданнями кримінального провадження, як це визначено ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання зави про, повідомлення про вчинене кримінальне провадження або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

При цьому оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, і зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження передбачено Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене вище, позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатися в порядку кримінального судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 186, 255, 258-261, 352-355 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, держави України в особі Прокуратури Дніпропетровської області та Прокуратури Дніпропетровської області, держави України в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, держави України в особі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, держави України в особі Дніпровського апеляційного суду, Дніпровського апеляційного суду, держави України в особі судді Дніпровського апеляційного суду Демченко Е.Л., держави України в особі судді Дніпровського апеляційного суду Деркач Н.Н., держави України в особі судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Бєсєди Г.В. та держави України в особі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, держави України в особі суддів Запорізького апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Крилової О.В., суддів: Кухаря С.В., Полякової О.З. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями - закрити.

Відмовити у прийнятті заяви в частині про збільшення позовних вимог ОСОБА_2 до Держави України в особі Запорізького апеляційного суду, Держави України в особі Верховного Суду, Держави України в особі судді Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду Сакари Н.Ю. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення суддею в порядку ч. 1 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Самсонова