Справа № 932/3844/22
Провадження № 2/932/1359/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Дубовик К.В.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Територіальної громади в собі Дніпровської міської ради про встановлення факту, -

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 15 липня 2022 року надійшов вищезазначений позов, в якому позивачі просять суд встановити факт постійного проживання у період з 21.09.1990 по 30.09.1996 за адресою АДРЕСА_1 та у період з 01.10.1996 по 26.10.1998 за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом сторін в підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27 вересня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду по суті.

Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові.

Так, позивачі постійно проживали у період 01.10.1996 по 26.10.1998 без реєстрації а з 27.10.1998 і по теперішній час зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 . Дана квартира перебуває у комунальній власності ДМР та підпадає під дію ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивачі не можуть скористатися своїм правом на приватизацію оскільки відсутні відомості про реєстрацію та документи, що підтверджують невикористання житлових чеків та приватизацію державного житлового фонду у період з 01.01.1993 по 27.10.1998.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву в цивільній справі 932/3844/22, проте його зміст не відповідає суті позовних вимог та стосується інших правовідносин, а отже не приймається судом до уваги.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Інші позивачі у судове засідання не зявилися.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є сусідами та знайомими позивачів, підтвердили що позивачі проживали за адресою АДРЕСА_1 починаючи з 1990 року, а з 1996 року переїхали за адресою АДРЕСА_2 та проживають там по теперішній час.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 від 27.02.1982 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено шлюб. У шлюбі у них народилися дві доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сім`я ОСОБА_10 прибула до України м. Дніпро з міста Баку Азербайджанської РСР у вересні 1990 року проживали у матері чоловіка ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_1 . Разом з тим, як зазначають позивачі офіційно зареєструвати їх місце проживання ОСОБА_11 відмовилась.

З листа відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР №10/5-940 від 11.06.2020 встановлено, що ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 21 вересня 1990 року.

12 листопада 1991 року сім`ю ОСОБА_10 поставлено на квартирний облік в Управлінні житлового господарства Дніпропетровської міської ради.

Згідно довідки №3/1662 від 01.10.1996 в порядку виключення дозволено тимчасове проживання сім`ї біженців з ОСОБА_12 (у складі сім`ї 4 чол.) в гуртожитку маневреного фонду управління по АДРЕСА_2 строком до 25.09.1997 р. А з травня 1998 року їм була дозволена постійна реєстрація за вказаною адресою, яка відбулась 27 жовтня 1998 року.

Відповідно до довідки наданої начальником «Жилсервіс-3» №279 від 05.16.2006 в квартирі АДРЕСА_4 постійно проживають з 01.10.1996 р.: ОСОБА_6 1958 р.н., зареєстрований по АДРЕСА_1 з 21.09.1990 р.; ОСОБА_1 , 1957 р.н., ОСОБА_9 1990 р.н., ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підтвердження факту проживання без реєстрації також були надані довідки про навчання дітей ОСОБА_14 у період з 1989-1997 року у середній школі №13, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 (в одному районі з місцем мешкання позивачів) та ОСОБА_15 у період з 1996-2004 року в КЗО «Середня загальноосвітня шкода №128» ДМР.

Крім того, факт проживання позивачів за адресами та у періоди вказані в позові, підтвердили свідки у судовому засіданні.

Норми права, що застосував суд.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 8 Житлового кодексу Української PCP громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового Фонду.

Згідно ч.1ст. 4 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни та члени їх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Заст. 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що проживання у гуртожитку протягом тривалого часу - проживання у гуртожитку постійно сукупно п`ять і більше років.

Процедура приватизації регулюється Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396(далі - Положення), яке визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

Пунктом 18 цього Положення передбачено необхідний перелік документів для приватизації державного житлового фонду, які громадянин надає до органу приватизації. Зокрема, громадянином подається документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонд. Згідно пункту 20 цього Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и), видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території).

Висновки суду.

Як встановлено судом, позивачі з чоловіком(батьком) переїхали до України де проживали у матері ОСОБА_6 , яка заперечувала щодо їх офіційної реєстрації в квартирі, а тому документи щодо їх реєстрації та проживання за адресою АДРЕСА_1 надати не можуть. Разом з тим даний факт підтверджується поясненнями наданими свідками у судовому засіданні, реєстрацією ОСОБА_6 у квартирі матері, документами щодо навчання старшої доньки у освітньому закладі, що територіально знаходиться в Центральному районі міста Дніпро, як і квартира в якій вони мешкали.

Враховуючи, що до отримання паспортів та оформлення реєстрації позивачі не мали посвідки, а тому не були зареєстровані у місті Дніпрі, однак факт проживання їх за адресою АДРЕСА_3 підтверджується довідкою начальника КП «Жилсервіс-3» від 05.06.2006 та свідками допитаними у судовому засіданні.

Ураховуючи те, що факт проживання позивачів за вказаними адресами підтверджується належними і допустимими доказами, а також те, що його встановлення безпосередньо впливає на можливість реалізувати право позивачів на приватизацію жилого приміщення, позовна заява підлягає задоволенню.

Заперечення представника Дніпровської міської ради не приймаються судом до уваги, оскільки не стосуються суті позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Територіальної громади в собі Дніпровської міської ради про встановлення факту, - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у період з 21 вересня 1990 року до 30 вересня 1996 року за адресою АДРЕСА_1 .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у період з 01 жовтня 1996 року до 26 жовтня 1998 року за адресою АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 28 грудня 2022 року.

Суддя: В.І.Цитульський