ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/8589/20 Номер провадження 22-ц/814/1866/22Головуючий у 1-й інстанції Мельникова І.Д. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

при секретарі: Владімірові Р.В.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Косінцева Костянтина Вікторовича на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2021 року, в складі судді Мельнікової І.Д., дата виготовлення повного тексту рішення 17 листопада 2021 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення коштів та відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати договір купівлі-продажу від 24.12.2019р №234 та від 15.01.2020р. № 23, укладений між нею як споживачем та ФОП ОСОБА_2 , стягнути з нього в рахунок спричинених їй збитків 42035,73грн., з яких - 23749 грн. збитків з оплати споживчих кредитів; 18 286,73 грн. суми неустойки з 16.03.2020 року по 01.06.2020 року, а також понесені судові витрати в розмірі 15407,15 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 24 грудня 2019 року та 15 січня 2020 року вона придбала сантехнічне приладдя двома чеками №234 та №23 на загальну суму 23 749 грн. в інтернет магазині https://ravak.kh.uа/.Оскільки магазин надає можливість розстрочки через ПАТ «Приватбанк» купленого товару відповідно умов у розділі оплата та доставка https://ravak.kh.ua/dostavka вона скористалась даною пропозицією та оформила розстрочку на вказану вище суму.

Згідно домовленості доставка товарів вказаних у чеках №234 від 24.12.2019 та №23 від 15.01.2019 року повинна була відбутися 14.02.2020 року. При доставці вказаних замовлень на адресу позивача не виявилося відповідних документів, а гарантійні талони виявились не заповнені. У телефонному режимі продавець відмовився надавати відповідні документи посилаючись виключно на товарні чеки №234 від 24.12.2019 року та №23 від 15.01.2020 року, яких, на його думку, було достатньо в підтвердження виконання умов договору та поставки товару споживачу.

Того ж дня вона звернулася до продавця через сайт https://ravak.kh.uа/ з метою врегулювання розбіжностей оскільки товар не був отриманий позивачем з об`єктивних підстав тобто не був фактично розірваний договір купівлі-продажу. В свою чергу відповідач послався на договір з «ПриватБанком» та вказав про неможливість врегулювання спору на даному етапі оскільки ОСОБА_1 вже майже два місяці сплачувала кредит.

У зв`язку з неможливістю досудового врегулювання спору, позивач звернулась до суду з вказаними вимогами.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмова обґрунтована відсутністю належних доказів на доведення заявлених позовних вимог про порушення ФОП ОСОБА_2 прав споживача ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Косінцев К.В. подав в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що ОСОБА_1 на теперішній час повністю погасила заборгованість за споживчими кредитами, наданими їй ПАТ КБ «ПриватБанк» при оформленні чеків №234 від 24.12.2019 року та №23 від 15.01.2020 року, але в свою чергу не отримала від відповідача відповідний товар чи компенсацію збитків, які вона понесла та які підлягають поверненню продавцем на підставі ст. 12 Закону України «Про захист прав споживача».

Вказує на наявність підстав для нарахування та виплати відповідачем неустойки в розмір 1% від вартості продукції, з огляду на те, що позивач 14.02.2020 повернула товар, повідомила продавця про розірвання договору купівлі-продажу та повернення коштів, натомість останній кошти їй не повернув.

Розпорядженням Верховного Суду від 25 березня 2022 року №14/0/9-22 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24 грудня 2019 року та 15 січня 2020 року ОСОБА_1 придбала сантехнічне приладдя двома чеками №234 та №23 на загальну суму 23749 грн. в інтернет магазині https://ravak.kh.uа/, оформивши при цьому розстрочку на оплату вказаних товарів через «Приватбанк».

З матеріалів справи вбачається та не спростовується сторонами їх попередня домовленість про доставку продавцем замовленого товару 14.02.2020.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_1 вказувала, що при доставці товару 14.02.2020 їй не було надано товарні чеки на придбаний товар, а гарантійні талони виявилися не заповненими продавцем, в зв`язку з чим вона відмовилася від отримання товару, внаслідок чого останній повернувся до продавця.

Після неодноразових звернень до державних органів ГУ ДПС у Харківській області, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та ГУ Держпродспоживслужби в Харківський області, їй було рекомендовано звернутися за вирішенням спору до суду.

Ухвалюючи рішення місцевий суд дійшов висновку щодо недоведеності ОСОБА_1 належними доказами заявлених позовних вимог, в зв`язку з чим відмовив в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Частинами 1, 3 статті 698 ЦК України визначено, що за договором роздрібної купівлі- продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно п. 7 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Відповідно до абз. 2 ч. 11 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу.

Згідно наявних в матеріалах справи товарних чеків №234 від 24.12.2019 та №23 від 15.01.2020, ОСОБА_1 придбала у ФОП ОСОБА_2 сантехнічної продукції на загальну суму 23749 грн., що підтверджує факт купівлі-продажу і є належним доказом здійснення правочину.

Зазначені докази позивачем в ході розгляду справи спростовані не були.

Крім того, з самого тексту позовної заяви не зовсім чітко та зрозуміло вказано, які саме документі не були належним чином оформлені продавцем, натомість зазначено про відсутність «відповідних документів та не заповненість гарантійних талонів».

При цьому, які саме документи позивач вважає «відповідними» вона не конкретизує.

З відповіді ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, куди ОСОБА_1 зверталася за захистом своїх порушених прав вбачається, що перевіркою встановлено (акт №1048 від 22.04.2020), що 24.12.2019 позивачем перераховано грошові кошти на рахунок відповідача. Дата доставки узгоджена на 14.02.2020 та позивач відмовився від отримання товару. 29.02.2020 на електрону адресу відповідача та засобами поштового зв`язку направлено заяву про розірвання договірних відносин та повернення грошових коштів. З урахуванням викладеного, повідомлення про розірвання договору позивачем було надано пізніше передбаченого діючим законодавством строку, порушень законодавства про захист прав споживачів не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із вимогами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є розірвання договору та відшкодування збитків.

Частина 1 статті 611 ЦК України встановлює правові наслідки порушення зобов`язання, відповідно до якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, таким наслідком може бути припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно із вимогами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, відповідно до якого це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із вимогами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі- продажу.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу та повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази та встановлені під час розгляду обставини, колегія суддів не вбачає порушення прав ОСОБА_1 як покупця при придбанні товару у відповідача ОСОБА_2 , оскільки останнім були видані належні товарні чеки на дату оплати товари, доставлено товар в узгоджені між сторонами строки та надані ксерокопії гарантійних талонів, оригінали яких перебували в коробках з товаром, від огляду якого позивач відмовилася.

Відповідачем надані суду копії гарантійних талонів, датованих 24.12.2019, та відповідач посилався на те, що вказані гарантійні талони знаходились у коробках з доставленим товаром. Доказів на спростування цього позивачем також не надано.

Згідно ч.4 ст.13 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару.

Таким чином, віро встановивши фактичні обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність достатніх правових підстав для розірвання договору купівлі-продажу з огляду на недоведеність позивачем факту порушення її прав ФОП ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять нових фактів чи доказів, які б доводили їх помилковість.

Фактично зміст апеляційної скарги дублює зміст позовної заяви, яка розглянута судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, відхиляються доводи апелента про те, що по справі має місце застосування положень ст. 611 ЦК України, які визначають правові наслідки у разі порушення зобов`язання, оскільки позивачем в ході розгляду справи не було доведено самого факту порушення продавцем ФОП ОСОБА_2 зобов`язань за договором купівлі-продажу.

Посилання апелянта на те, що позивачем повністю сплачено заборгованість за споживчими кредитами, про те до даного часу не отримано від відповідача ні товар, ні його грошову компенсацію - само по собі не є свідченням порушення її прав саме продавцем, за наявності яких настають правові наслідки, визначені ст. 611 ЦК України та не може розглядатись як достатня правова підстава для розірвання договору купівлі-продажу в розумінні ст.13 ч.4 ЗУ «Про захист прав споживача».

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду як постановлене з дотриманням закону залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Косінцева Костянтина Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 18 липня 2022 року.

Судді : О. І. Обідіна С. Б. Бутенко О. В. Прядкіна