Провадження № 6/752/432/22
У Х В А Л А

01.12.2022 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Колдіної О.О.,

з участю секретаря Ракоїд Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву боржника про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

14.11.2022 року ОСОБА_2 через свого представника звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу, яким присуджено до стягнення з нього аліменти на утримання дітей, таким, що не підлягає виконанню.

Свою заяву боржник обґрунтовує тим, що з 20.01.2007 року вони з ОСОБА_1 перебували у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей - донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 21.10.2022 р. шлюб між ними було розірвано.

09.11.2022 р. з Єдиного реєстру судових рішень ОСОБА_2 випадково стало відомо про те, що 29 вересня 2022 р. Голосіївським районним судом м.Києва було видано судовий наказ, яким присуджено до стягнення з нього аліменти на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 від всіх видів заробітку щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 29.09.2022 року до досягнення дітьми повноліття.

ОСОБА_2 зазначає, що судовий наказ було видано помилково, оскільки заявницею не надано доказів, які підтверджували б факт ухилення батька від участі в утриманні дітей, які на момент розгляду справи проживають з ним та перебувають на його утриманні. Крім того, ОСОБА_1 при зверненні із заявою про видачу судового наказу недобросовісно не повідомила суд про фактичне місце проживання дітей та ОСОБА_2 , в зв`язку з чим боржник був позбавлений можливості своєчасно отримати судове рішення.

Заявник та його представник в судовому засіданні подану заяву підтримали в повному обсязі, просили суд її задовольнити. ОСОБА_2 зазначив, що викладені в заяві про видачу судового наказу обставини не відповідають дійсності, оскільки саме ОСОБА_2 не приймає жодної участі в утриманні дітей, що ставить під сумнів обгрунтованість пред`явлених нею вимог, що свідчить про наявність спору про право, в зв`язку з чим справа повинна розглядатись в порядку загального позовного провадження.

Стягувач ОСОБА_1 проти задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, та викладених боржником обставин заперечувала.

Вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Судом встановлено, що 29 вересня 2022 р. Голосіївським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 від всіх видів заробітку щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 29.09.2022 року до досягнення дітьми повноліття. Присуджено до стягнення з боржника в дохід держави судовий збір.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах внормовані Розділом VІ ЦПК України.

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є виконавчим документом.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до змісту частин 1, 2 статті 432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

ОСОБА_2 як на підставу про відсутність його обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей посилається на те, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу судового наказу їх діти проживали разом з ним та перебували на його утриманні.

Однак, матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про відсутність обов`язку у ОСОБА_2 щодо сплати аліментів на утримання дітей, або ж що даний судовий наказ був виданий помилково.

Обставини, на які посилається заявник, а саме спільне проживання з дітьми в одній квартирі, не є підставою для припинення обов`язку по їх утриманню.

Факт проживання дітей з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на їх утримання, є істотною обставиною та може слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

Отже, обставини, на які посилається ОСОБА_2 , як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є істотними, але підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів та не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, а тому не вбачає підстав для її задоволенні.

Керуючись ст.432 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву боржника про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя