П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2022 року м. Київ

Справа № 371/972/20

Провадження: № 22-ц/824/7393/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Омельченка Євгена Володимировича в інтересах Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 березня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Капшук Л.О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі-АТ «Акцент-Банк») звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.10.2017 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву, згідно якої, в подальшому, йому було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 погодив, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у А-Банку та Тарифами Банку, складає між ним та АТ «Акцент-Банк» кредитний договір. Однак, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором в останнього станом на 24.09.2020 року виникла заборгованість у розмірі 36 505,23 грн., з яких: 15 093,70 грн - заборгованість за кредитом, 21 411,53 грн - заборгованість по відсотках, які банк просив стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Миронівського районного суду Київської області від 23 березня 2022 року в задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Омельченко Є.В. в інтересах АТ «Акцент-Банк»подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що анкета-заява разом із запропонованими банком Умовами та Правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір. Розрахунок заборгованості свідчить про те, що відповідач користувався кредитними коштами, тобто, ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Вважав посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 необґрунтованим, оскільки у вказаній справі розглядався випадок, коли тарифи банку не були підписані позичальником. На підтвердження наданого банком розрахунку заборгованості скаржником до апеляційної скарги додано виписку по картковому рахунку відповідача.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 травня 2022 відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач правом відзиву відповідно до вимог статті 360 ЦПК України не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 23.10.2017 року було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 24.09.2020 року відповідач має заборгованість за договором б/н від 23.10.2017 року у розмірі 36 505,23 грн., з яких: 15 093,70 грн - заборгованість за кредитом, 21 411,53 грн - заборгованість по відсотках.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «Акцент Банк», суд першої інстанції виходив із того, що банком не надано підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», Тарифів, довідки про умови кредитування, які б передбачали умови щодо нарахування процентів, пені та штрафів. Також банком не надано доказів на підтвердження факту видачі відповідачу кредитної картки, її типу та строку дії, доказів зарахування кредитних коштів на картку, виписки з рахунку, а розрахунок заборгованості не є належним доказом на підтвердження заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду, банк зазначав, що відповідач, підписавши анкету-заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження своїх вимог банк до матеріалів позовної заяви надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», розрахунок заборгованості за договором №б/н від 23.10.2017 року станом на 24.09.2020 року, копію анкети - заяви.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують умов кредитування та розміру заборгованості за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів користування кредитною карткою, ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Акцент-Банку не містять підпису ОСОБА_1 .

Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію.

Анкета-заява не містить даних про умови кредитування, розмір процентів за користування грошовими коштами, пені та штрафів, а також даних про кредитну картку, яку відповідач мав намір відкрити.

За таких обставин, з огляду на відсутність домовленості між сторонами щодо умов та розміру сплати процентів, пені та штрафів колегія суддів вважає, що вимоги банку в цій частині не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, згідно якої, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказані висновки Великої Палати Верховного Суду є обов`язковими до врахування судом.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на безпідставність посилань суду першої інстанції на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, оскільки текст рішення суду першої інстанції не містить таких посилань.

В той же час, вказана постанова Великої Палати Верховного Суду є чинною, викладені у ній висновки стосуються спірних відносин, а тому, вони підлягають врахуванню у даній справі.

Також, АТ «Акцент-Банк» не надало суду першої інстанції жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримав кредитну картку та користувався нею.

Розрахунок заборгованості, на який посилається банк, також не є первинним документом, який може підтверджувати факт отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які зазначені банком в позовній заяві, видачі кредитної картки, а отже не є належним доказом існування заборгованості.

На підтвердження позовних вимог, представник АТ «Акцент-Банк» до апеляційної скарги додав виписку з рахунку, оформленого на ім`я відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази до суду першої інстанції позивачем не подавалися, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції. Будь-яких заяв про долучення до матеріалів справи вказаних доказів позивачем не подано, а також не обґрунтовано та не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача.Напроти, як вбачається з матеріалів справи, разом з позовною заявою представник АТ «Акцент-Банк», діючи на власний розсуд, подав до суду заяву про розгляд справи в порядку спрощеного провадження на підставі доданих до позовної заяви доказів.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну адвоката Омельченка Євгена Володимировича в інтересах Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 березня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура