Справа № 444/1860/21 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В. Є.
Провадження № 22-ц/811/1642/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.,

суддів - Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представників апелянта - Івануса І.І., Лупанової Ю.Я. , представника відповідачів за первинним позовом та позивачів за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 травня 2022 року у справі за позовом Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання нейдісними наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, скасування права власності на земельні ділянки та за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа: Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області про визнання незаконним та скасування наказу,-

в с т а н о в и в:

Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області звернулась до Жовківського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсними наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-3174/16-21-СГ від 19.05.2021 року, №13-3175/16-21-СГ від 19.05.2021 року, №13-3173/16-21-СГ від 19.05.2021 року, №13-3267/16-21-СГ від 21.05.2021 року, №13-3274/16-21-СГ від 21.05.2021 року та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на земельні ділянки.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що при прийнятті оскаржуваних наказів та наданні земельних ділянок у власність громадянам, Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області не були враховані рішення сесії Рава - Руської міської ради, генеральний план с. Шабельня. Надання земельних ділянок у власність відбулось без погодження Рава - Руської міської ради Львівського району Львівської області. Зазначене, на думку Рава-Руської міської ради, є підставою для негайного скасування ГУ Держгеокадастру у Львівській області своїх же наказів щодо надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо виділення земельних ділянок у власність позивачам та наказів щодо надання земельних ділянок у їхню власність.

Також, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 звернулися із зустрічним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-3574/16-21-СГ від 03.06.2021 року «Про визнання такими, що втратили чинність наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-3174/16-21-СГ від 19.05.2021 року, №13-3175/16-21-СГ від 19.05.2021 року, №13-3173/16-21-СГ від 19.05.2021 року, №13-3267/16-21-СГ від 21.05.2021 року, №13-3274/16-21-СГ від 21.05.2021 року».

Обгрунтовуючи позовні вимоги вказували, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області не мало право скасовувати свої акти індивідуальної дії, оскільки на підставі таких актів виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав. Покликалися на висновки, викладені у Рішенні Конституційного суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 16 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсними наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, скасування права власності на земельні ділянки - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа: Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області про визнання незаконним та скасування наказу - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 13-3574/16-21-СГ від 03.06.2021 «Про визнання такими, що втратили чинність накази Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Наказ № 13-3174/16-21-СГ від 19.05.2021, Наказ № 13-3175/16-21-СГ від 19.05.2021, Наказ № 13-3173/16-21-СГ від 19.05.2021, Наказ № 13-3267/16-21-СГ від 21.05.2021 Наказ № 13-3274/16-21-СГ від 21.05.2021».

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ( 79019, м.Львів, пр. Чорновола,4 ) в користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) - судовий збір в сумі 908, 00 гривень.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ( 79019, м.Львів, пр. Чорновола,4 ) в користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) - судовий збір в сумі 908, 00 гривень.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (79019, м.Львів, пр. Чорновола,4 ) в користь ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) - судовий збір в сумі 908, 00 гривень.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ( 79019, м.Львів, пр. Чорновола,4 ) в користь ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) - судовий збір в сумі 908, 00 гривень.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ( 79019, м.Львів, пр. Чорновола,4 ) в користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) - судовий збір в сумі 908, 00 гривень.

Рішення суду оскаржила Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області.

В апеляційній скарзі зазначають, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликаються на те, що суд першої інстанції не врахував рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року №2/1 «Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», затвердженого наказом Держземагентства України №328 від 15.10.2014 року. Вказане рішення колегії фактично визначає ще одного суб`єкта земельних правовідносин при вирішенні питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, яким є місцева рада.

Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного Кодексу України.

Вважають, що Держтеокадастру у Львівській області мало відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, застосувати п.7 ст.118 3К України та визнати підставою для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою невідповідність місця розташування земельних ділянок вимогам генерального плану с. Шабельня. Адже інтерес всієї територіальної громади явно переважає над приватним інтересом фізичних осіб

Просять рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задоволити первинний позов, та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників апелянта - Івануса І.І. , Лупанової Ю.Я. на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника відповідачів за первинним позовом та позивачів за зустрічним позовом - ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, скасування права власності на земельні ділянки та задовольняючи зустрічні позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу, суд першої інстанції виходив з того, що земельні ділянки відповідачам були надані уповноваженим органом відповідно до норм законодавств та підстави для скасування рішень такого органу та припинення права власності наведених відсутні, а наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-3574/16-21-СГ від 03.06.2021 року винесений в супереч вимогам чинного законодавства і порушує реалізацію відповідачами права власності на земельні ділянки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що наказами Головного управління Держгеокадастру у Львівській області «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» № 13-2296/16-21-СГ, № 13-2297/16-21-СГ, № 13-2298/16-21-СГ, № 13-2299/16-21-СГ від 09.04.2021 та № 13-2622/16-21-СГ від 21.04.2021 року відповідачам за первісним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність низки земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, площами 2,000 га, 2,000 га, 2,000 га, 2,000 га та 1,5443 га відповідно, розташованих на території Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства.

Згідно цих наказів відповідачами за первісним позовом та позивачами за зустрічним позовом були розроблені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ 01.03), площами 2,0000 га, кадастрові номери: :33:000:0160; :33:000:0162; :33:000:0161; :33:000:0159; та площею 1,5443 га, кадастровий номер: :33:000:0163.

В подальшому наказами Головного управління Держгеокадастру у Львівській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» № 13-3174/16-21-СГ, № 13-3274/16-21-СГ, № 13-3173/16-21-СГ, № 13-3175/16-21-СГ від 19.05.2021 та № 13-3267/16-21-СГ, від 21.05.2021 року надано у власність позивачів земельні ділянки площами 2,0000 га, кадастрові номери: :33:000:0160; :33:000:0162; :33:000:0161; :33:000:0159; та площею 1,5443 га, кадастровий номер: :33:000:0163.

09 червня 2021 року приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Головач Ориславою Романівною було зареєстровано право власності спірні земельні ділянки:

- за ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер: :33:000:0160 (номер запису: 42472282);

- за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер: :33:000:0162 (номер запису: 42472186);

- за ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер: :33:000:0161 (номер запису: 42472153).

- за ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер: :33:000:0159 (номер запису: 42472220);

- за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1,5443 га, кадастровий номер: :33:000:0163 (номер запису: 42472109);

14 травня 2021 року Рава - Руською міською радою Львівського району Львівської області прийнято рішення № 160 «Про збереження у комунальній власності земельних ділянок передбачених для будівництва об`їзної дороги м. Рава - Руська та території проектованого кладовища в с. Шабельня». Згідно даного рішення 14 травня 2021 року Рава - Руською міською радою Львівського району Львівської області до Головного управління Держгеокадастру надіслано звернення (лист № 1477/02-08) в якому виставлено вимогу скасувати накази про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо виділення земельних ділянок площею 2 га кадастрові номери :33:000:0160; :33:000:0162; :33:000:0161; :33:000:0159; та площею 1,5443 га, кадастровий номер :33:000:0163. За наслідками розгляду даного звернення, Наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 13-3574/16-21-СГ від 03.06.2021 «Про визнання такими, що втратили чинність накази», визнано такими, що втратили чинність накази ГУ Держегокадастру у Львівській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення»: Наказ № 13-3174/16-21-СГ від 19.05.2021; Наказ № 13-3175/16-21-СГ від 19.05.2021; Наказ № 13-3173/16-21-СГ від 19.05.2021; Наказ № 13-3267/16-21-СГ від 21.05.2021; Наказ № 13-3274/16-21-СГ від 21.05.2021. Про що Рава - Руську міську раду Львівського району Львівської області повідомлено листом ЮР-4809/0-21/0/37-21 від 04.06.2021 року.

Положеннями статті 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частина 2 ст.83 ЗК України передбачений виключений перелік земель, що належать до комунальної власності, а саме:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Пунктом є-1) ст.15-1 ЗК України (в редакції від 17.03.2021), до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, серед іншого, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Частинами першою-третьою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч.8 ст.118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Аналогічне за змістом положення міститься у нормі ч.6 ст.186 ЗК України: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А тому, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність розробляється з дозволу відповідного органу виконавчої влади (у випадку відведення земельних ділянок державної форми власності), яким є Держгеокадастр та його територіальні органи. В подальшому такий проект в порядку, встановленому ст.186-1 ЗК України, погоджується з Держгеокадастром та затверджується відповідним територіальним управлінням Держгеокадастром.

Статтею 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами: :33:000:0160; :33:000:0162; :33:000:0161; :33:000:0159; :33:000:0163 у власність позивачам для ведення особистого селянського господарства з усією документацією були виготовлені з дозволу ГУ Держгеокадастру у Львівській області, про що свідчать видані даним органом відповідні накази № 13-2296/16-21-СГ, № 13-2297/16-21-СГ, № 13-2298/16-21-СГ, № 13-2299/16-21-СГ від 09.04.2021 та № 13-2622/16-21-СГ від 21.04.2021).

Також судом встановлено, що експертами державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Рівненській, Харківській, Одеській, Волинській та Луганській областях у відповідності до вимог ст. 186-1 ЗК України та Постанови КМ України від 31.08.2016 року № 580 надано висновки № 8317/82-21 від 19.04.2021 року, № 4794/82-21 від 27.04.2021 року, № 10235/82-21 від 20.04.2021 року, № 8162/82-21 від 21.04.2021 року, № 8602/82-21 від 27.04.2021 року про розгляд документації із землеустрою, відповідно до яких зауваження та пропозиції до документації - відсутні. Підсумкова оцінка: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність позивачам відповідають вимогам земельного законодавства та погоджуються. Тобто проектна документації щодо відведення земельних ділянок у власність позивачам для ведення особистого селянського господарства повністю відповідає вимогам чинного земельного законодавства, та погоджена з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у порядку, встановленому ч.1 ст.186-1 ЗК України (в редакції від 17.03.2021).

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсними наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, скасування права власності на земельні ділянки, суд першої інстанції вірно виходив з того, що земельні ділянки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 були надані уповноваженим органом відповідно до норм законодавства, підстави для скасування рішень такого органу та припинення права власності наведених осіб відсутні.

Визнаючи незаконним та скасовуючи наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-3574/16-21-СГ від 03.06.2021 року «Про визнання такими, що втратили чинність наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-3174/16-21-СГ від 19.05.2021 року, №13-3175/16-21-СГ від 19.05.2021 року, №13-3173/16-21-СГ від 19.05.2021 року, №13-3267/16-21-СГ від 21.05.2021 року, №13-3274/16-21-СГ від 21.05.2021 року», суд прийшов до вірного висновку, що такий винесений всупереч вимогам чинного законодавства і порушує реалізацію позивачами за зустрічним позовом права власності на земельні ділянки, оскільки як встановлено в Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України. В той же час, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Відповідно такий наказ підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а позов ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області підлягає задоволенню.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що суд не врахував рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року №2/1 «Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», затвердженого наказом Держземагентства України №328 від 15.10.2014 року, враховуючи наступне.

Пунктом 2.1 вказаного рішення передбачено, що під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

При цьому зазначений нормативний акт не встановлює додаткових підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, а чітко вказує що така можлива виключно відповідно до п.7 п.7 ст. 118 ЗК України.

Водночас п.7 ст. 118 ЗК України, не передбачає обов`язку відповідного органу відмовляти у надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в певних випадках. Так, згідно з п.7 ст.118 ЗК України (в редакції від 17.03.2021), відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, в другій частині п.7 ст. 118 3К України (в редакції від 17.03.2021) дійсно міститься вказівки на можливу підставу для відмови у наданні територіальним управлінням Держгеокадастру дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

У територіального управління Держгеокадастру, вразі встановлення певних невідповідностей, зазначених у п.7 ст.118 ЗК України, відсутній обов`язок щодо прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

В даному випадку має місце дискреція (дискреційні повноваження органу Держгеокадастру), яка проявляється в тому, що відповідний територіальний орган, навіть й встановивши певні невідповідності, зазначені у п.7 ст. 118 ЗК України, може як відмовити так і надати дозвіл.

Обрання територіальним органом Держгеокадастру «позитивного» варіанту з двох можливих не свідчить про порушення ним вимог земельного законодавства, і, як наслідок, про незаконність наказів щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. За наведених обставин, у випадку прийняття Держгеокадастром рішення про надання певним особам дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки таке рішення, а також подальше рішення про затвердження проекту відведення та надання земельної ділянки у власність не може бути скасовані тільки з підстав, що законодавець передбачив альтернативу в діях державного органу або внаслідок недотримання п.2.1 рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 року М° 2/1 щодо направлення запиту до органу місцевого самоврядування.

Крім того, встановлення зазначених у п.7 ст. 118 ЗК України обставин може вплинути виключно на надання чи ненадання дозволу на розробку проекту відведення певної земельної ділянки.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. А згідно вимог ст.77 ГІІК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи Рава - Руської міської ради Львівського району Львівської області щодо порушення прав полягають в тому, що відповідачам за первісним позовом надано у власність земельні ділянки за межами с. Шабельна на території Рава - Руської міської ради де в цьому ж місті відповідно до генерального плану с. Шабельня запроектовані об`їзна дорога м. Рава- Руська та кладовище.

У спірних правовідносинах первісному позивачу необхідно було довести фактичне накладання земельних ділянок, що надані у власність відповідачам із земельними ділянками, на яких відповідно до генерального плану запроектовані об`їзна дорога м. Рава- Руська та кладовище. Дана обставина відповідачами за первісним позовом у суді першої інстанції не визнавалась.

Під місцем розташування розуміють певне розташування об`єкта у просторі. Для земельної ділянки таке місце розташування визначається за її координатами (точніше за координатами вершин багатокутника, який утворює земельну ділянку) в прив`язці до існуючої геодезичної межі.

Місце розташування земельної ділянки визначається при її формуванні.

Рава - Руською міською радою до матеріалів справи долучено наступні документи: «Генеральний план. Схема проектних планувальних обмежень село Шабельня Жовківського району Львівської області»; витяг з публічної кадастрової карти, на якому відмічені певні земельні ділянки.

Аналіз вказаних документів не дозволяє зробити жодного висновку про те, що земельні ділянки, на яких згідно генерального плану запроектовані об`їзна дорога та кладовище накладаються із земельними ділянками, наведеними на витягу з публічної карти. Для такого висновку необхідно створення одного графічного документу, на якому були б зазначені як земельні ділянки, на яких згідно генерального пану запроектовані обрізна дорога та кладовище, так і земельні ділянки, що надані у власність відповідачам з прив`язкою до їх розміщення на місцевості ( тобто враховуючи координати таких земельних ділянок).

Крім того, слід вказати, що відсутні достовірні докази, які б підтверджували, що відмічені на витяту з публічної кадастрової карти земельні ділянки є саме земельними ділянками, що належать ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Відповідно, факт накладання земельних ділянок міг бути підтверджений висновком судового експерта.

Рава - Руською міською радою не надано ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції належних та допустимих доказів накладення спірних земельних ділянок на земельні ділянки, на яких запроектовані об`їзна дорога м. Рава - Руська та кладовище.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області - залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Шандра М.М.