Провадження № 22-ц/824/4101/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року в частині забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 про визнання договору дарування дійсним, визнання відсутнім права, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати дійсним договір дарування квартири від 22 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко В.Ф., зареєстровиного у реєстрі за №3215, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 у власність квартиру АДРЕСА_1 ; визнати відсутнім у Територіальної громади права на квартиру АДРЕСА_2 ; скасувати рішення державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Бандура Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54266458 від 25 вересня 2020 року, та скасувати запис про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , власник: Територіальна громада м. Києва; визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Крім цього, позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборонити територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради та /або Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та будь-яким фізичним / юридичним особам за дорученням територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради та /або Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, до набрання законної сили рішення суду, укладати з третіми особами будь-які договори, в тому числі, але не виключно, купівлі-продажу, найму (оренди), застави, іпотеки, предметом яких буде квартира АДРЕСА_2 ; приймати рішення або розпорядження щодо надання (передачі) квартири АДРЕСА_2 в користування третім особам, в тому числі, але не виключно, для постійного або тимчасового проживання; вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року відкрито провадження по справі та відмовлено у забезпеченні позову.

Не погоджуючись із цією ухвалою в частині відмови у забезпеченні позову, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив її в цій частині скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовував доводи апеляційної скарги тим, що судом першої інстанції не враховано, що до ухвалення рішення по цій справі, власник квартири може на власний розсуд розпорядитися майном та вчинити будь-які дії щодо спірної квартири, що утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки можливість здійснення державним реєстратором дій щодо скасування запису про право власності на квартиру АДРЕСА_2 та здійснення державної реєстрації права власності на квартиру за позивачем, об`єктивно залежить від перебування на час вчинення вказаних дій квартири АДРЕСА_2 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява не містить жодних обґрунтувань в необхідності забезпечення позову у заявлений спосіб та не містить документів, які підтверджують право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,у позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати дійсним договір дарування квартири від 22 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко В.Ф., зареєстровиного у реєстрі за №3215, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 у власність квартиру АДРЕСА_1 ; визнати відсутнім у Територіальної громади права на квартиру АДРЕСА_2 ; скасувати рішення державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Бандура Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54266458 від 25 вересня 2020 року, та скасувати запис про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , власник: Територіальна громада м. Києва; визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Як на підставу для забезпечення позову, ОСОБА_1 посилався на наявність рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року по справі №754/4108/18 за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування, визнання спадщини відумерлою, витребування майна.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись лише на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 у справі № 700/720/17.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином з`ясовано обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам, та погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано того, що можливість здійснення державним реєстратором дій щодо скасування запису про право власності на квартиру АДРЕСА_2 та здійснення державної реєстрації права власності на квартиру за позивачем, об`єктивно залежить від перебування на час вчинення вказаних дій квартири АДРЕСА_2 , оцінюються колегією суддів критично, оскільки судом встановлено, що позивачем не доведено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Твердження апелянта про те, що наявність, до моменту прийняття рішення по справі, у територіальної громади м. Києва права розпоряджатися спірною квартирою та права виселення позивача зі спірної квартири, порушує законні права та інтереси позивача, відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки з матеріалів справи вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року по справі №754/4108/18 у ОСОБА_1 витребувано на користь територіальної громади м. Києва квартиру АДРЕСА_3 . Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року вказане рішення в частині витребування квартири залишено без змін.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: