ПОСТАНОВА

Іменем України

02 червня 2022 року м. Кропивницький

справа № 399/343/21

провадження № 22-ц/4809/397/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2021 року (суддя Шульженко В.В.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

ОСОБА_1 звернувся до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 , що був зареєстрований 23 липня 1983 року Онуфріївським районним відділом запису актів цивільного стану громадян Кіровоградської області, актовий запис №34; просить прізвище після розірвання шлюбу залишити шлюбне - «ОСОБА_3 ».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що майже десять років шлюб між сторонами існує формально, вони не проживають однією сім`єю, не підтримують сімейно - шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не мають ніяких спільних інтересів і є один одному абсолютно чужими людьми. Вказує, що давно переїхав проживати у Хмельницьку область, народжені у шлюбі двоє дітей досягли повноліття, спір щодо майна між сторонами відсутній. Однак, відповідач не бажає розірвати шлюб через органи державної реєстрації актів цивільного стану. У 2015 році позивач вже звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу, але рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2015 року у задоволенні його позову відмовлено з тих підстав, що прізвище позивача, зазначене у паспорті громадянина України, не співпадає з прізвищем, яке зазначене у свідоцтві про укладення шлюбу та витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб. Зауважує, що його дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ». Одружившись з відповідачем, змінив своє дошлюбне прізвище на прізвище дружини. На підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 23 липня 1983 року отримав паспорт радянського зразка, де українською було зазначено ім`я « ОСОБА_1 », російською - « ОСОБА_1 ». Разом з тим, відповідач отримала паспорт на прізвище « ОСОБА_5 », а також витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, де прізвище позивача після реєстрації шлюбу зазначене « ОСОБА_5 », а відповідача « ОСОБА_5 ». Стверджує, що наразі питання щодо правильного написання прізвища вирішено, примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе, а тому просить задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилаючись на паспортні дані, інформацію з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та Український правопис, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 травня 2019 року №437, стверджує, що з російської мови прізвище « ОСОБА_5 » на українську мову перекладається як « ОСОБА_5 », а тому з позовом у даній справі звернулась не та особа, з якою у неї зареєстрований шлюб (а.с. 63-64 том 1).

Відповідно до письмових пояснень, наданих у ході розгляду справи судом першої інстанції, відповідач зазначає, що у 2000 році під час обміну паспорта радянського зразка на паспорт громадянина України позивач безпідставно змінив своє прізвище на « ОСОБА_3 ». У 2021 році відповідач отримала повторне свідоцтво про шлюб, укладений між сторонами, у якому прізвище чоловіка зазначено « ОСОБА_5 », прізвище дружини - « ОСОБА_5 ». Однак, у подальшому позивачем було отримано повторне свідоцтво про шлюб, у якому прізвища чоловіка і дружини зазначені як « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_3 », а адвокатом позивача безпідставно внесені відповідні зміни до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Вказує, що готова надати свою згоду на розірвання шлюбу, але лише після зміни позивачем свого прізвища у паспорті (а.с. 216-218 том 1).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2021 року позов задоволено; розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 , прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , російською мовою прізвище ОСОБА_5 ) та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 , прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 , прізвище російською мовою ОСОБА_6 ), зареєстрований 23 липня 1983 року Онуфріївським відділом ЗАГС Кіровоградської області, УРСР, актовий запис №34; після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 залишено прізвище - ОСОБА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що добровільність шлюбу - це одна з основних його засад. На переконання суду, причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Вказав, що розбіжності у написанні російського прізвища « ОСОБА_6 » українською мовою пов`язані зі специфікою у його перекладі та можливостями транскрибованого запису прізвища, що були встановлені судом.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2021 року, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

Відповідно до поданої апеляційної скарги просить оскаржуване рішення скасувати; справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач вважає оскаржуване судове рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному та неправильному встановленні фактичних обставин справи. Вказує, що розриваючи шлюб, суд не врахував, що в документах сторін є розбіжності в прізвищах, і що саме вказана обставина стала підставою для відмови у позові про розірвання шлюбу, поданому до суду позивачем у 2015 році. Акцентує увагу, що зазначене судове рішення позивачем не оскаржувалось, що свідчить про його погодження з відповідними висновками суду першої інстанції.

Також стверджує, що позивач, вступивши у зговір з працівниками Летичівського ДРАЦС, без відома та згоди відповідача вніс зміни у свідоцтва про народження синів подружжя, чим завдає шкоди скаржниці, сину ОСОБА_7 та сім`ї останнього, оскільки прізвище сина, його дружини та дітей - ОСОБА_5 .

На переконання скаржниці, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки наявним у справі доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення про задоволення позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 21 січня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зменшення розміру судового збору або розстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги; подану скаржницею апеляційну скаргу на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2021 року залишено без руху; встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду від 18 лютого 2022 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2021 року; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

14 березня 2022 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в апеляційному суді на 21 квітня 2022 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 18 березня 2022 року з підстав, що у ній зазначені, позивачу продовжено строк, встановлений судом в ухвалі від 18 лютого 2022 року, для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що Онуфріївський районний суд Кіровоградської області з`ясував усі фактичні обставини справи та виніс законне рішення, а тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. Вказує, що скаржниця не бажаючи розривати шлюб та маніпулюючи тією обставиною, що позивач після одруження взяв її прізвище, у 2015 році свідомо ввела суд в оману стосовно написання його шлюбного прізвища українською мовою. Наголошує, що предметом позову у даній справі є розірвання шлюбу, а претензії скаржниці до Онуфріївського та Летичівського відділів ДРАЦС вирішуються в іншому порядку та у інший спосіб (а.с. 74-76 том 2).

Скаржницею до апеляційного суду подано відповідь на відзив, у якій наполягає на тому, що прізвище позивача після реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 », а тому розриватися повинен шлюб між нею та « ОСОБА_2 » (а.с. 116-118 том 2).

У звязку з тим, що головуючий суддя Дьомич Л.М. знаходилась у відпустці, 21 квітня 2022 року судове засідання у справі не відбулось; розгляд справи за апеляційною скаргою призначено на 02 червня 2022 року.

Відповідно до заперечень на відповідь на відзив, позивач підтримав раніше викладену ним позицію щодо вимог і доводів апеляційної скарги, а також просив не брати до уваги відповідь скаржниці на відзив та додані документи як такі, що не мають відношення до предмету спору (а.с. 137 том 2).

У відповідності до вимог процесуального закону учасники справи повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 133, 143-145 том 2).

27 травня 2022 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі (а.с.147 том 2).

Ухвалою апеляційного суду від 02 червня 2022 року строк розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 продовжено на п`ятнадцять днів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення скаржниці, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступного.

Обставини справи, встановлені судами

23 липня 1983 року Онуфріївським відділом РАЦС Кіровоградської області, УРСР, зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , про що зроблено актовий запис № 34. Після укладення шлюбу присвоєно прізвища: чоловікові - « ОСОБА_6 », дружині - « ОСОБА_6 », які у свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 зазначені російською мовою (а.с. 12 том 1). Відомості про видачу вказаного свідоцтва внесені до Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (далі Реєстр) 20 липня 2010 року реєстратором Відділу реєстрації актів цивільного стану Онуфріївського районного управління юстиції Кіровоградської області (а.с. 15-16 том 1).

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 , виданого позивачу Онуфріївським РВ УМВС України в Кіровоградській області 21 січня 2000 року, його прізвище українською мовою зазначено « ОСОБА_3 », російською - « ОСОБА_6 », у розділі «Сімейний стан» проставлений відтиск штампу про реєстрацію шлюбу позивача з громадянкою ОСОБА_2 (а.с. 5-6 том 1).

Прізвище відповідача у паспорті серії НОМЕР_3 , виданого Онуфріївським РВ УМВС України в Кіровоградській області 24 жовтня 2000 року, зазначено українською мовою « ОСОБА_5 », російською - « ОСОБА_6 », у розділі «Сімейний стан» проставлений відтиск штампу про реєстрацію шлюбу з громадянином ОСОБА_2 (а.с. 106-108 том 1).

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2015 року у справі №399/861/15-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Ухвалюючи зазначене рішення, яке в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили, суд виходив з того, що у перекладі з російської на українську мову написання прізвищ позивача і відповідача відрізняються. Також враховано, що відповідно до витягу з Реєстру прізвище нареченого ОСОБА_4 після державної реєстрації шлюбу зазначено як « ОСОБА_6 », а прізвище нареченої - « ОСОБА_5 ». На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що з позовом про розірвання шлюбу звернулась не та особа, яка укладала шлюб з відповідачем (а.с. 17 том 1).

Відповідно до інформації, що міститься у повному витязі з Реєстру щодо актового запису про шлюб №5 від 22 вересня 2021 року, з урахуванням змін типу: виправлення та суті змін, актовий запис №34 від 23 липня 1983 року, зареєстрований у реєстрі 20 липня 2010 року №1, відомості про нареченого: прізвище до реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 , прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3 , власне ім`я та по батькові - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відомості про наречену з урахуванням суті змін: прізвище до державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 , прізвище після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 , власне ім`я та по батькові - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.150-154 том 1).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб (повторним) серія НОМЕР_4 , яке видане 15 березня 2022 року Летичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) та оригінал якого знаходиться у матеріалах справи, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 23 липня 1983 року, про що складений відповідний актовий запис № 34; прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_3 , дружини ОСОБА_5 (а.с. 90 том 2).

Жодною зі сторін не заперечується, що у фактичних шлюбних відносинах позивач і відповідач не перебувають орієнтовно з 2010 року, однією сім`єю не проживають, мають різні місця проживання, спільне господарство не ведуть, спільних інтересів не мають, неповнолітніх дітей не мають.

Разом з тим, через розбіжність у написанні прізвищ чоловіка і дружини відповідач не погоджується на розірвання шлюбу, наполягаючи на тому, що позов пред`явлено не тією особою, з якою вона уклала шлюб.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

За змістом ч. ч. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання арреllatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, здійснюючи перевірку законності і обгрунтованості оскаржуваного рішення суду першої інстанції у частині вимоги про розірвання шлюбу, колегія суддів виходить з того, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного права чи інтересу не може бути виправданою.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України.

Частинами 9, 10 ст. 7 СК України унормовано, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання. До регулювання сімейних відносин субсидіарно застосовуються положення ЦК України. За ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У ст. 24 СК України, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи зі змісту ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.112 СК України).

Оскільки, примушування до збереження шлюбу з будь-яких підстав чинним законодавством не допускається та беручи до уваги те, що як вбачається з матеріалів справи, сторони тривалий час фактично не підтримують сімейних відносин, можливість відновлення подружніх стосунків сторонами заперечується, взаємні права та обов`язки щодо неповнолітніх дітей у подружжя відсутні, місцевим судом правомірно задоволено позов та розірвано шлюб, укладений між позивачем та відповідачем.

Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Отже, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне.

Судами встановлено, що станом на дату ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідно до паспортів громадян України та інформації з Реєстру прізвище позивача у справі « ОСОБА_3 », прізвище відповідача « ОСОБА_5 ».

Апеляційний суд звертає увагу, що правові висновки суду формулюються виходячи з конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх.

За викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо залишення за позивачем шлюбного прізвища « ОСОБА_3 ».

При цьому, перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що фактичні обставини справи свідчать про те, що заперечення скаржниці проти розірвання шлюбу ґрунтуються виключно на непогодженні з написанням шлюбного прізвища позивача. Про це відповідач особисто пояснювала в суді апеляційної інстанції.

У апеляційного суду відсутні сумніви у правильності висновку суду першої інстанції про те, що з позовом у даній справі звернувся саме чоловік відповідача, з яким вона 23 липня 1983 року зареєструвала шлюб.

Зазначене підтверджується, зокрема, письмовими поясненнями, які були надані до суду першої інстанції відповідачем, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_11 надасть згоду на розірвання шлюбу після того як позивач змінить прізвище у паспорті (а.с. 216-217 том 1).

Доводи ж скаржниці щодо того, що з позовом у даній справі звернулась не та особа, яка зареєструвала шлюб з відповідачем, колегія суддів вважає такими, що не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у ст.7 СК України. Апеляційним судом з`ясовувалось особистість позивача через долучені до справи копії паспорту, відповідач підтвердила що на фото іі чоловік, але прізвище має бути викладено в іншому правописі.

Апеляційними судом не приймаються до уваги також посилання скаржниці на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2015 року у справі №399/861/15-ц, відповідно до якого позивачу було відмовлено у задоволенні його позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Так, ухвалюючи рішення у справі №399/861/15-ц, суд виходив з того, що у перекладі з російської на українську мову написання прізвищ позивача і відповідача відрізняються, на підставі чого дійшов висновку, що з позовом про розірвання шлюбу звернулась не та особа, яка укладала шлюб з відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Апеляційний суд зауважує, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 рокуу справі № 922/2391/16 та у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц з ним погодилась Велика Палата Верховного Суду.

Враховуючи, що правила про преюдицію спрямовані на заборону перегляду фактів і правовідносин,однак, не стосуються відповідних висновків суду, колегія суддів зазначає, що обставиними, встановленими судом у справі №399/861/15-ц, судове рішення в якій набрало законної сили, які мають преюдиційне значення для вирішення даної справи, є те, що прізвище позивача у паспорті громадянина України не співпадає з прізвищем, яке зазначене у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.

При цьому, витяг з Реєстру містив інформацію, яка була актуальна саме на момент винесення судом рішення у справі №399/861/15-ц. Таким чином, інформація, яка вносилась до Реєстру щодо актового запису про шлюб позивача і відповідача після набрання рішенням у справі №399/861/15-ц законної сили обґрунтовано встановлювалась судом першої інстанції у даній справі та підставно оцінювалась у відповідності до вимог процесуального закону.

Необхідно зауважити, що до предмета доказування у цивільному процесі належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

За викладеного, решта доводів апеляційної скарги судом апеляційної інстанції до уваги не приймається, оскільки не належить до предмета доказування та не стосується предмета спору у даній справі.

До того ж, наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

ЄСПЛ вказав, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2021 року, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції враховано всі факти, що входять до предмета доказування у даній справі; обставини (факти), якими мотивовано рішення, підтверджені належними й допустимими доказами; висновки суду відповідають встановленим фактам; судом дотримано та правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, а отже, підстави для його зміни чи скасування у апеляційного суду відсутні.

Таким чином, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції у даній справі необхідно відмовити.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

За вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2021 року,- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний