Номер провадження: 22-ц/813/4233/22
Справа № 522/9296/20
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/9296/20

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/4233/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пальміра»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пальміра» про усунення перешкод у користуванні власністю та спільним майном, відшкодування збитків та моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Науменка А.В. 08 червня 2021 року, повний текст рішення складений 15 червня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнень позову, остаточно просить: 1) зобов`язати ОСОБА_2 : 1.1) усунити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належним їй на праві приватної власності нежитловим приміщенням ресторану-магазину № НОМЕР_1 , яке розташоване за адресою - АДРЕСА_1 та спільним майном (дахом першого поверху) будинку АДРЕСА_1 ; 1.2) звільнити дах згаданого нежитлового приміщення ресторану-магазину № НОМЕР_1 від сторонніх предметів та споруд (складеного та розкиданого каміння, каміння, яке утворює ємності для вирощування рослин; мангалу; ємності для компосту; пристрою для механічного фарбування поверхні та інших сторонніх предметів та рослин) шляхом їх демонтажу та видалення з даху; 1.3) не використовувати покрівлю (дах першого поверху) будинку АДРЕСА_1 в якості експлуатованої покрівлі; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди - 36 922 грн., завданої опоряджувальним матеріалам та конструкціям вищезазначеного нежитлового приміщення ресторану-магазину № 1; 3) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн.; 4) зобов`язати ОСББ «Пальміра» провести ремонт та усунути дефекти покрівлі даху першого поверху багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності від 25.08.2010 року належить на праві приватної власності нежитлове приміщення ресторану-магазину № НОМЕР_1 , яке розташоване на першому поверсі багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 та являється вбудовано-прибудованим приміщенням, а конструктивні елементи його покрівлі відносяться до конструктивних елементів зазначеного будинку.

В 2015 році ОСОБА_2 розпочав складати на даху її нежитлового приміщення каміння, інші металеві конструкції та сторонні предмети, а з часом влаштував на великій площі даху гору з каміння та палісадник, розмістив виноградник. Через вікна своєї квартири ОСОБА_2 виходить на дах її нежитлового приміщення, розпалює костер у мангалі та влаштовує пікніки, що на її думку може призвести до пожежі.

Вважає зазначені дії відповідача ОСОБА_2 протиправними, які призвели до того, що покриття даху нежитлового приміщення було пошкоджено та втратило свою герметичність, а вода стала проникати всередину її приміщення, що створює перешкоди в користуванні майном.

Позивачка вважає, що покриття даху її нежитлового приміщення виконано з м`якого покрівельного матеріалу (руберойд, толь) та не передбачено для прогулянок по ньому, складання каміння та інших предметів, а також розпалювати вогонь.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до ОСББ «ПАЛЬМІРА» із заявами щодо вжиття заходів по усуненню пошкоджень покриття даху та про зобов`язання власника палісадника його убрати.

11.06.2016 року директором ОСББ «ПАЛЬМІРА» ОСОБА_3 , інженером ОСОБА_4 , за участю позивачки був складений акт № 1 про те, що внаслідок незаконного розміщення ОСОБА_2 палісадника на даху будинку, над приміщенням позивачки, було пошкоджено покриття даху. При поливі палісадника та опадах виникає теча з стелі, яка зупиняє роботу приміщення та псує майно, а саме - меблі, кондиціонер, напільне покриття, світильники, електропроводку, звукове обладнання та стелю.

В грудні 2016 року ОСББ «ПАЛЬМІРА» звернулось до ОСОБА_2 з листом, в якому зазначило про те, що плоска (м`яка) крівля з бітумних матеріалів не пристосована для експлуатації, на ній не повинно бути механічного навантаження, а також просило не використовувати її та звільнити від тяжких предметів.

Але ОСОБА_2 на звернення ОСББ «ПАЛЬМІРА» не відреагував.

14.05.2018 року в приміщені знову зі стелі потекла вода, про що позивачка повідомила ОСББ «ПАЛЬМІРА» заявою від 14.05.2018 року, в якій вона просила вжити заходів по усуненню пошкоджень даху.

В заяві від 29.05.2020 року позивачка зазначила про те, що 25.05.2020 року та 28.05.2020 року в її приміщенні в черговий раз після дощу потекла вода зі стелі, що призвело до пошкодження майна (був залитий диван, столи, стільці, відбулося здуття дерев`яного напільного покриття, вийшов зі строю кондиціонер), а також знову просила ОСББ «ПАЛЬМІРА» вжити заходів по усуненню пошкоджень даху.

Також позивач вважає, що на підставі укладеного 25.08.2010 року між нею та ОСББ «ПАЛЬМІРА» договору «Про відносини Власника приміщення та Управителя» Власник приміщення відповідно до п. 3.2.1. Договору має право вимагати від Управителя належного виконання покладених на нього обов`язків відносно утримання та експлуатації житлового комплексу.

Згідно п. 4.1.1., 4.1.2. Договору № б/н від 25.08.2010 року Управитель зобов`язаний здійснювати належну експлуатацію житлового комплексу та забезпечувати відповідні умови користування власним, неподільним та спільним майном володільців (тобто співвласників багатоквартирного будинку), а також здійснювати утримання будинку у відповідності з вимогами Договору та діючого законодавства України.

Відповідно до п. 4.1.3. Договору № б/н від 25.08.2010 року Управитель проводить підготовку будинку та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Оскільки, ОСОБА_2 не звільняє дах від сторонніх предметів, а ОСББ «ПАЛЬМІРА» не проводить ремонт даху нежитлового приміщення позивачки, відбуваються залиття її нежитлового приміщення та пошкодження майна, ОСОБА_1 вважає, що все це їй завдає матеріальну шкоду та великі душевні та психічні страждання, так як у неї порушився нормальний ритм та уклад життя, вона витрачає свій час на відновлення майна, прикладає значних зусиль для нормалізації свого життя.

За вказаних вище обставин, позивачка звернулась до суду з даним позовом (Т. 1, а. с. 1 4, 53 54 зворотна сторона).

2.2 Позиція відповідачів в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Пасконний А.О., діючий від імені ОСОБА_2 , заперечує проти позову. Просить відмовити у його задоволенні в частині вимог позову до ОСОБА_2 ..

Відзив на позов обґрунтовано тим, що періодичне з`явлення ОСОБА_2 на площі покрівлі даху належного позивачу приміщення пов`язано з обслуговуванням ним вікон та елементів зовнішнього фасаду його квартири АДРЕСА_2 , а також прибирання ним сміття та недопалок цигарок з верхніх поверхів. ОСОБА_2 нікому не чинив перешкод в потраплянні на покрівлю даху та навіть готовий надавати можливість проходу через свою квартиру відповідним працівникам обслуговуючих організацій та екстрених служб на територію даху.

Також у відзиві адвокат Пасконний А.О., діючий від імені ОСОБА_2 , обґрунтовує перебування останнього на даху приміщення позивача наявністю вазонів з рослинами, які інстальовані різним камінням, облаштованими ОСОБА_2 власними силами з вікон своєї квартири.

Посилається на те, що наданий позивачем висновок судового експерта № 110 від 28.08.2020 року за наслідками проведення будівельно-технічної експертизи є передчасним та необ`єктивним. Оскільки відсутня протиправна поведінка в діях ОСОБА_2 , просить відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та спільним майном, відшкодування збитків та моральної шкоди (Т. 1, а. с. 155 - 158).

У відзиві на позовну заяву адвокат Шепітко Г.І., діючий від імені ОСББ «ПАЛЬМІРА», частково підтримує позов.

Відзив на позов обґрунтовано тим, що власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку.

Вбачаючи вищевикладене, адвокат Шепітко Г.І., діючий від імені ОСББ «ПАЛЬМІРА», просить: 1) зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належним її на праві приватної власності нежитловим приміщенням ресторану-магазину № НОМЕР_1 , яке розташоване за адресою - АДРЕСА_1 у вигляді проведення ремонту та усунення дефектів покрівлі даху першого поверху багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 ; 2) зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні спільним майном (дахом першого поверху) будинку АДРЕСА_1 шляхом звільнення даху першого поверху зазначеного будинку від каміння, рослин та металевих конструкцій та інших предметів.

Також представник ОСББ «ПАЛЬМІРА» в відзиві зазначає про те, що договором від 25.08.2010 року, який укладений між позивачем та відповідачем «Про відносини Власника приміщення та Управителя» не було прописано обов`язку ОСББ «ПАЛЬМІРА» щодо проведення ремонтних робіт та усунення дефектів покрівлі даху першого поверху багатоквартирного будинку,

З зазначених підстав просить відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСББ «ПАЛЬМІРА» про зобов`язання провести ремонт та усунути дефекти покрівлі даху першого поверху багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , а також про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді судового збору в розмірі - 4 624,40 грн. та витрат, що пов`язані з проведенням експертизи в розмірі - 5 000 грн. (Т. 3, а. с. 24 27, 32 - 35).

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2021 рокузадоволено частково вищевказаний позов ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 усунити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належним їй на праві приватної власності нежитловим приміщенням ресторану-магазину № НОМЕР_1 , яке розташоване за адресою - АДРЕСА_1 та спільним майном (дахом першого поверху) будинку АДРЕСА_1 та звільнити дах згаданого нежитлового приміщення ресторану-магазину № НОМЕР_1 від сторонніх предметів та споруд (складеного та розкиданого каміння, каміння, яке утворює ємності для вирощування рослин; мангалу; ємності для компосту; пристрою для механічного фарбування поверхні та інших сторонніх предметів та рослин) шляхом їх демонтажу та видалення з даху, не використовувати покрівлю (дах першого поверху) будинку АДРЕСА_1 в якості експлуатованої покрівлі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди - 36 922 грн., завданої опоряджувальним матеріалам та конструкціям вищезазначеного нежитлового приміщення ресторану-магазину № НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди у розмірі - 5 000,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 та з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пальміра» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі - 4 624,40 грн., а також витрати, що пов`язані з проведенням експертизи в розмірі - 5 000, 00 грн..

Відмовлено в іншій частині позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_2 всупереч волі інших співвласників багатоквартирного будинку здійснив самочинне захоплення і виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку (частини конструктивних елементів покрівлі даху вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень першого поверху багатоквартирного будинку).

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 обмежив права позивачки на використання належного нежитлового приміщення, а також на використання спільного майна багатоквартирного будинку, в тому числі він обмежив права інших співвласників будинку, які мають право визначати умови і порядок спільного використання площі зовнішньої частини покрівлі вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень першого поверху багатоквартирного будинку.

Встановивши, що позивачка довела розмір завданої шкоди, протиправність дій ОСОБА_2 , причинний зв`язок між ними, що призвело до завдання позивачці шкоди, врахувавши акт про залиття нежитлового приміщення, заяви позивачки та висновок експерта, обставини та тривалість часу, протягом якого позивачка вживає заходи для відновлення своїх порушених прав, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Суд першої інстанції вважав, що з урахуванням співмірності заподіяної майнової шкоди та створених ОСОБА_2 перешкод з нього має бути стягнута моральна шкода на користь ОСОБА_1 в розмірі - 5 000 грн..

Суд вважав передчасними позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСББ «ПАЛЬМІРА» провести ремонт та усунути дефекти покрівлі даху першого поверху багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , оскільки з початку ОСОБА_2 повинен звільнити дах від сторонніх предметів, а після цього за зверненням позивача або з власної ініціативи ОСББ «ПАЛЬМІРА» зможе провести ремонт покрівлі даху (Т. 3, а. с. 105 - 113).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2021 рокускасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд не сповістив його про дату, час та місце розгляду справи; 2) акт про залиття належного позивачці приміщення складений за відсутності ОСОБА_2 ; 3) необґрунтованим є висновок суду про самочинне захоплення і виділення в натурі частки із спільного майна мешканців багатоквартирного будинку; 4) висновок експерта від 28.08.2020 року № 110 не є достатнім, беззаперечним доказом щодо винуватості ОСОБА_2 (Т. 3, а. с. 130 - 137).

Виходячи з доводів та вимог апеляційної скарги, вбачається, що ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до нього.

2.5 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Лановий Д.А., діючий від імені ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2021 рокузалишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано наявністю в матеріалах справи низки належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог до ОСОБА_2 , безпідставністю доводів апеляційної скарги щодо неповноти, однобічності розгляду справи судом. Інші доводи відзиву на апеляційну скаргу є відображенням доводів позову.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанцій

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.09.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху (Т. 3, а. с. 148 148 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали апелянтом надано заяву з додатками, якою усунуто недоліки апеляційної скарги (а. с. 150 156).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2021 року(а. с. 158 158 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.09.2021 року призначено справу до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 159).

18 квітня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від адвоката Ланового Д.А., діючого від імені ОСОБА_1

07 липня 2022 року від адвоката Ланового Д.А., діючого від імені ОСОБА_1 на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.07.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді в апеляційному суді, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення правової позиції сторін у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 належить на підставі свідоцтва про право власності від 25.08.2010 року на праві приватної власності нежитлове приміщення ресторану-магазину № НОМЕР_1 , що знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку, за адресою - АДРЕСА_1 . Зазначене нежитлове приміщення являється вбудовано-прибудованим, а конструктивні елементи його покрівлі відносяться до конструктивних елементів зазначеного будинку.

ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 . Останній через вікно своєї квартири періодично виходить на покрівлю даху належного позивачці приміщення для обслуговування вікон та елементів зовнішнього фасаду його квартири та для прибирання сміття та недопалок цигарок з даху.

В судовому засіданні суду першої інстанції відповідач підтвердив, що саме він склав на покрівлі даху нежитлового приміщення позивачки каміння та інші металеві предмети та конструкції та розмістив рослини, які поливає для влаштування виду з вікон будинку.

Також в судовому засіданні суду першої відповідач підтвердив, що дозволів від інших співвласників багатоквартирного будинку, ОСББ «ПАЛЬМІРА» та державних органів на облаштування покрівлі належного позивачці приміщення ОСОБА_2 не отримував.

Заявами від 27.10.2015 року, від 31.05.2016 року, від 11.06.2016 року позивачка зверталась до ОСББ «ПАЛЬМІРА» щодо вжиття заходів по усуненню пошкоджень покриття даху та про зобов`язання власника палісадника його убрати.

Відповідно до акту № 1 від 11.06.2016 року, який підписаний директором ОСББ «ПАЛЬМІРА» ОСОБА_3 , інженером ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , внаслідок незаконного розміщення ОСОБА_2 палісадника на даху будинку над приміщенням ОСОБА_1 було пошкоджено покриття даху. При поливі палісадника та опадів виникає теча зі стелі, яка зупиняє роботу приміщення та псує майно, а саме - меблі, кондиціонер, напільне покриття, світильники, електропроводку, звукове обладнання та стелю.

14.05.2018 року в приміщенні позивачки знову зі стелі потекла вода, про що вона повідомила ОСББ «ПАЛЬМІРА» в письмовій заяві від 14.05.2018 року.

В наступній заяві від 29.05.2020 року позивачка зазначила про те, що 25.05.2020 року та 28.05.2020 року в її приміщенні в черговий раз після дощу потекла вода зі стелі, що призвело до пошкодження майна (був залитий диван, столи, стільці, відбулось здуття дерев`яного напільного покриття, вийшов зі строю кондиціонер), а також вона знову просила ОСББ «ПАЛЬМІРА» вжити заходів по усуненню пошкоджень даху.

Однак, ОСОБА_2 жодних дій по звільненню даху від встановлених ним предметів та рослин не вчиняє, а ОСББ «ПАЛЬМІРА» покриття не відремонтувало.

На підставі договору № 51/11/08/20 від 11.08.2020 р. ОСОБА_1 замовила проведення будівельно-технічної експертизи, вартість якої вона оплатила на підставі рахунку № 110 від 11.08.2020 року в сумі - 5 000 грн., що підтверджується квитанцією № ПН1773 від 12.08.2020 року.

Перед експертом були поставлені наступні питання:

1) Які пошкодження матеріалів та конструкцій нежитлового приміщення ресторану-магазину № НОМЕР_1 , яке розташоване за адресою - АДРЕСА_1 виникли в результаті залиття ?

2) Яка технічна причина пошкоджень матеріалів та конструкцій нежитлового приміщення ресторану-магазину АДРЕСА_3 ?

3) Яка вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок залиття нежитлового приміщення ресторану-магазину АДРЕСА_3 ?

4) Який розмір завданої майнової шкоди матеріалам та конструкціям нежитлового приміщення ресторану-магазину АДРЕСА_3 унаслідок його залиття ?

Відповідно до висновку судового експерта від 28.08.2020 р. № 110 за результатами проведеної ним будівельно-технічної експертизи:

1) Під час проведення обстеження виявлені пошкодження матеріалів нежитлового приміщення ресторану-магазину № НОМЕР_1 , яке розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , які виникли в результаті залиття та наведені на сторінках 8-10 дослідницької частини висновку, а саме:

- тріщина в оздоблювальному шарі стелі. Розмір декоративної частини стелі, на якій існують пошкоджень в вигляді тріщини та відшарування 2,4м х 1 м х 2 шт. = 4,8 м2, де 2,4 м довжина полоси до кондиціонера, 1м ширина полоси, 2 шт. на стелі існують дві полоси декоративного оздоблення по ширині приміщення: до кондиціонера та після кондиціонера;

- відшарування покриття оздоблювального шару стелі;

- тріщини та відшарування оздоблювального шару стелі в місці приєднання до кондиціонеру;

- тріщини та відшарування в місці розташування коробу;

- тріщини та потьоки на декоративній частині стіни (від короба до низу стіни);

- встановлена локалізація затоплення, а саме - затоплення відбувалось на відстані 12-13 м від зовнішньої стіни (в місці розташування входу до приміщення), потрапляння води йшло в даному сегменті приміщення по всій його ширині. Існують пошкодження (замокання та розбухання) в тому числі і покриття підлоги ламінату;

2) технічні причини пошкоджень опоряджувальних матеріалів та конструкцій нежитлового приміщення ресторану-магазину АДРЕСА_3 наступні:

- протікання через огороджувальні конструкції даху внаслідок незадовільного технічного стану рулонного руберойдного покриття (в тому числі і примикань до вертикальних поверхонь стін кв. АДРЕСА_4 ), який спровокований в тому числі і використанням покрівлі в якості експлуатованої покрівлі, що збільшує знос та не відповідає вимогам п. 5.3.2 та додатку А ДБН В.2.6-220:2017 «Покриття будівель і споруд», а також захаращеністю покрівлі, що виражене в складеному та розкиданому камінні, камінні, яке утворює ємності для вирощування багаторічних рослин; наявності сторонніх предметів (мангалу, ємності для компосту, пристрою для фарбування поверхонь), що унеможливує необхідний відвід атмосферних опадів, їх затримку на поверхні покрівлі та протікання через пошкоджене покриття, а також складене каміння може механічно пошкоджувати руберойде покриття.

3) вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок залиття нежитлового приміщення ресторану-магазину АДРЕСА_3 складає - 38 086 грн..

4) розмір завданої майнової шкоди опоряджувальним матеріалам та конструкціям нежитлового приміщення ресторану-магазину АДРЕСА_3 унаслідок його залиття складає - 36 922 грн..

Крім того, в судовому засіданні експерт відповів на запитання суду та сторін та пояснив, що під час проведення експертизи був присутній ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та керівник ОСББ «ПАЛЬМІРА», який надав для огляду технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 , відповідно до якого покрівля над нежитловим приміщенням ресторану-магазину АДРЕСА_3 є не експлуатованою (відсутня в технічному паспорті в якості тераси), витяг з якого йому був наданий позивачем.

Покриття з руберойду не передбачає її експлуатації в якості покрівлі, що експлуатується згідно вимог п. 5.3.2 та додатку А ДБН В.2.6-220:2017 «Покриття будівель і споруд»: «Покриття, що експлуатуються можна передбачати наступних типів: покриття під пішохідне навантаження, покриття під автомобільне навантаження, комбіновані варіанти покриттів у поєднанні із зеленою зоною».

Згідно додатку А ДБН В.2.6-220:2017 «Покриття будівель і споруд» передбачаються три типу експлуатованої покрівлі:

- з асфальтним покриттям, в якому передбачаються наступні шари: покрівля, стяжка, праймер бітумний, захисна прокладка, розділююча прокладка, схилоутворюючий шар з вирівнюючою стяжкою, теплоізоляція, асфальтобетонне покриття;

- з тротуарною плиткою, в якому передбачаються наступні шари: покрівля, стяжка, праймер бітумний, захисна прокладка, схилоутворюючий шар з вирівнюючою стяжкою, теплоізоляція, тротуарна плитка, залізобетонна плита;

- з рослинним ґрунтом, в якому передбачаються наступні шари: покрівля, праймер бітумний, дренажна мембрана, розділяюча прокладка, схилоутворюючий шар з вирівнюючої стяжки, теплоізоляція, зелена покрівля, залізобетонні плити.

Таким чином, експлуатація відповідачем покрівлі нежитлового приміщення ресторану-магазину АДРЕСА_3 не відповідає вимогам п. 5.3.2 та додатку А ДБН В.2.6-220:2017 «Покриття будівель і споруд» та збільшує знос незадовільного технічного стану покриття.

Також в судовому засіданні експерт пояснив, що захаращеність покрівлі, що виражене в складеному та розкиданому камінні, камінні, яке утворює ємності для вирощування багаторічних рослин; наявності сторонніх предметів (мангалу, ємності для компосту, пристрою для фарбування поверхонь) унеможливлює необхідний відвід атмосферних опадів, їх затримку на поверхні покрівлі та протікання через пошкоджене покриття, а також складене каміння може механічно пошкоджувати руберойде покриття. Протікання через огороджувальні конструкції даху внаслідок незадовільного технічного стану рулонного руберойдного покриття (в тому числі і примикань до вертикальних поверхонь стін кв. АДРЕСА_4 ), який спровокований, в тому числі і використанням покрівлі в якості експлуатованої покрівлі, що збільшує знос та не відповідає вимогам п. 5.3.2 та додатку А ДБН В.2.6-220:2017 «Покриття будівель і споруд».

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог позову не оскаржується, тому апеляційний суд не вбачає підстав щодо перегляду оскаржуваного рішення в цій частині.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку. Правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до наведених норм зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, які на момент подання позову відсутні або не настали, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права у майбутньому.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що багатоквартирний будинок житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири, а співвласник багатоквартирного будинку власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Відповідно до частин першої, третьої статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Згідно із частинами першою та другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки зі спільного майна багатоквартирного будинку.

З аналізу вищезазначених положень актів законодавства можна дійти висновку про те, що у законі закріплено певні особливості реалізації права власності на квартиру у багатоквартирному будинку, як окремого об`єкта права власності, та права спільної сумісної зокрема на прибудинкову територію співвласниками жилого будинку (власниками квартир або нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку).

Прибудинкова територія належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном житлового будинку (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання всередині або за межами будинку) є майном співвласників, які визначають порядок його використання, та не має самостійного правового і функціонального призначення, відмінного від тієї функції, яку вона виконує, в тому числі забезпечуючи доступ до свого чи спільного майна усім мешканцям квартир, а у разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку гарантує для всіх власників квартир право на його відновлення.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачкою вимог про усунення перешкод у користуванні власністю та спільним майном, оскільки відповідач ОСОБА_2 обмежив права позивачки на використання належного їй нежитлового приміщення, а також на використання спільного майна багатоквартирного будинку, в тому числі він обмежив права інших співвласників будинку, які мають право визначати умови і порядок спільного використання площі зовнішньої частини покрівлі вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень першого поверху багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, що завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, а також внаслідок ушкодження здоров`я. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконним діями або бездіяльністю інших осіб». Моральна шкода може полягати зокрема у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації

За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода стосовно фізичних осіб може бути визначена як фізичний або душевний біль та страждання, зазнані у зв`язку з протиправним поводженням інших осіб (завданням каліцтва, іншого ушкодження здоров`я, спричиненні смерті близьких людей, знищення або пошкодження майна, приниження честі, гідності тощо).

Встановивши, що позивачка довела розмір завданої майнової шкоди, протиправність дій ОСОБА_2 , причинний зв`язок між ними, що призвело до завдання позивачці шкоди, врахувавши акт про залиття нежитлового приміщення, заяви позивачки та висновок експерта, обставини та тривалість часу, протягом якого позивач вживає заходи для відновлення своїх порушених прав, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про відшкодування майнової шкоди, часткового задоволення позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного сповіщення апелянта про дату, час та місце розгляду справи спростовуються наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (Т. 3, а. с. 99).

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності, недопустимості, недостатності наявних в матеріалах справи доказів щодо винуватості апелянта не заслуговують на увагу суду, оскільки такі докази не було спростовано під час розгляду справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не мають наслідком скасування оскаржуваного рішення.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є недоведеною, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

3.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 14 липня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе