Справа № 464/361/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/3304/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Матяш С.І.

з участю представника позивача Сербіної А.О., представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства "Універсал Банк" та представника ОСОБА_2 - адвоката Марчук Надії Анатоліївни на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року в складі судді Бойко О.М. в справі за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Універсал Банк" про припинення поруки,-

встановив:

У січні 2015 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовами до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 11/037-К від 06.02.2007 у розмірі 23 816, 93 доларів США та сплачений судовий збір.

Вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06.02.2007 між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №11/037-К на загальну суму 35 000 доларів США з терміном повернення кредиту до 05.02.2022, процентна ставка становить 10,5% річних. Відповідач в терміни, встановлені кредитним договором, кошти не повернув. Крім того, в подальшому між банком та ОСОБА_3 укладено додаткові угоди б/н до кредитного договору № 11/037-К від 06.02.2007, а саме додаткова угода б/н від 10.12.2011 та додаткова угода б/н від 14.12.2011. Вказаними додатковими угодами змінювались розміри відсоткових ставок за користування кредитними коштами. Відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 18.12.2014 становить 23 816,93 доларів США, з яких: 2 537, 40 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 18 395,62 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту, 2 629, 81 - відсотки, 254,10 доларів США - пеня.

Щодо вимог до ОСОБА_2 банк зазначив, що з метою забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором № 11/037-К від 06.02.2007, між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 06.02.2007, за умовами якого остання поручається перед банком за виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором № 11/037-К від 06.02.2007 та у випадку невиконання зобов»язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У зв`язку із тим, що відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, а сума заборгованості за кредитним договором станом на 18.12.2014 становить 23 816, 93 доларів США, просив стягнути таку також із поручителя.

Ухвалою від 25.06.2015 вказані справи об`єднано в одне провадження.

23.10.2019 відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до АТ «Універсал Банк» про припинення дії договорів поруки.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.02.2007 між нею та банком укладено договір поруки № 11/037-л, відповідно до якого вона як поручитель зобов`язалася перед кредитором відповідати по зобов`язаннях позичальника ОСОБА_3 , що випливають із кредитного договору, за яким останній зобов`язаний до 05 лютого 2022 року згідно графіку погашення повернути кредит у розмірі 35 000 доларів США, сплатити проценти, комісію та штрафні санкції у розмірі, передбаченому кредитним договором.

14.12.2011 між нею та банком укладено ще один договір поруки б/н, відповідно до якого вона поручилася перед кредитором за виконання ОСОБА_3 усіх його зобов`язань за кредитним договором та додатковою угодою б/н від 14.12.2011 до зазначеного кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Вважає, що порука за вказаними договорами припинилася, зокрема, у договорах поруки № 11/037 від 06 лютого 2007 року та № б/н від 14 грудня 2011 року не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки б/н від 14 грудня 2011 року (п. 4.2 ) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України. Тому на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, просила позов задоволити.

Ухвалою від 23.10.2019 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду із первісним.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року позов Акціонерного товариства "Універсал Банк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором №11/037-К від 06.02.2007 року у розмірі 23816,93 дол. США, що в еквіваленті станом на 09.07.2021 становить 649 964 грн. 02 коп. та 3654 грн. 00 коп. судового збору.

В решті вимог позову - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки №11/037 від 06 лютого 2007 року та №б/н від 14 грудня 2011 року, укладеним між АТ "Універсал Банк" та ОСОБА_2 .

Стягнуто з Акціонерного товариства "Універсал банк" на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду оскаржили позивач АТ «Універсал Банк» та представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник АТ «Універсал Банк» не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає таке необґрунтованим та таким, що ухвалене на підставі неповного та необ`єктивного з`ясування обставин справи.

Зокрема зазначає, що останній платіж, відповідно до розрахунку заборгованості, був здійснений 05.05.2014, а вимога про дострокове погашення боргу була направлена 22.08.2014, яку ОСОБА_3 отримав 26.08.2014.

Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої ст. 1050 ЦК України (у відповідній редакції) змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи з 26.10.2014, тобто до 26.04.2015, при цьому з позовом банк звернувся у січні 2015 року, відтак у межах строку передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Окремо зазначає, що 16.09.2020 представник банку подав клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_4 , яке було мотивоване укладенням із останньою договору поруки, за яким вона поручилася перед кредитором за виконання ОСОБА_3 усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору № 11/037-К від 06.02.2007 та додаткової угоди до нього.

Також, між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, який забезпечував вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору № 11/037-К від 06.02.2007.

Разом з цим, суд відмовив у задоволенні клопотання, оскільки предметом позову є договір кредиту та договір поруки укладені з іншими відповідачами, зобов`язання за іншим договором.

Не погоджується з такими висновками суду та зазначає, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову відповідальність поручителя, тобто договір поруки виступає похідним до основного договору.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року в частині відмови у стягненні заборгованості з ОСОБА_2 скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення, яким такі вимоги задовольнити. Скасувати рішення в частині задоволення зустрічного позову та скасувати протокольну ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 09.07.2021 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Марчук Н.А. не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині часткового задоволення первісного позову АТ «Універсал Банк» та вважає таке незаконним і необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Покликається на те, що у суді першої інстанції відповідачка ставила під сумнів факт видачі кредитних коштів позичальнику ОСОБА_3 та заявляла клопотання про витребування доказів, які підтверджують видачу кредитних коштів за кредитним договором, оскільки не була учасником правовідносин з видачі кредитних коштів, не знала та не могла знати чи дійсно їх видано на виконання умов кредитного договору.

З цих підстав заявлялося клопотання про витребування відповідних меморіальних ордерів та інших первинних бухгалтерських документів (регістрів бухгалтерського обліку).

При цьому вважає, що лист АТ «Універсал Банк», наданий на виконання вимог ухвали, з приєднаними до такого копіями документів, не відповідають вимогам ЦПК України, оскільки не засвідчені належним чином, тому є недопустимими.

Таким чином, прийняття та дослідження судом першої інстанції доказів, поданих представником АТ «Універсал Банк» є порушенням норм процесуального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки суд не повинен був брати до уваги подані копії та здійснити розгляд справи за наявними матеріалами справи.

Окремо зазначає, що згідно кредитного договору транш у сумі 17000 дол. США надається виключно після обов`язкового укладення договору іпотеки, однак представник банку не навів жодних обґрунтувань відсутності договору іпотеки та додаткових договорів до нього та відсутності меморіального валютного ордеру на відповідну суму.

Покликаючись на правову позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 30.01.2018, справа № 161/16891/15 зазначає, що зарахування кредитних коштів на відповідний рахунок, так і зняття коштів із такого, повинні супроводжуватися виготовленням відповідних меморальних ордерів.

Стверджує, що суд не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, зокрема ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про організацію операційної діяльності в банках України, тощо.

Вважає, що здійснення ОСОБА_3 платежів на власний рахунок не свідчить про отримання ним кредиту, з огляду на те, що клієнт банку на власний розсуд розпоряджається своїм рахунком та не позбавлений права здійснювати перерахування коштів на власний рахунок.

Враховуючи відсутність меморіальних ордерів на відповідні суми, договору іпотеки та додаткового договору до договору іпотеки, первинних бухгалтерських документів, копій допустимих документів, які підтверджують факт видачі, обслуговування та погашення кредиту, у суду не було достатніх доказів для встановлення факту видачі кредитних коштів.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року в частині часткового задоволення первісного позову скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» необхідно задовольнити частково, а скаргу представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_1 залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 підписав кредитний договір, на час укладення якого, а також додаткових угод до нього, сторонами була досягнута у письмовій формі згода за всіма істотними умовами кредитування у вигляді встановленого кредитного ліміту, відсоткової ставки та досягнута домовленість щодо їх виконання, відповідач отримав кредитні кошти, що підтверджується копіями заяв на видачу готівки, на яких наявний підпис одержувача коштів.

Крім цього, із виписок по рахунку, наданих позивачем, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 частково сплачував заборгованість, зокрема, останній платіж ним був здійснений у грудні 2014 року, що підтверджує факт отримання кредитних коштів за договором, тому покликання представника відповідача на те, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору шляхом ненадання оригіналів документів, спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наявними у справі доказами.

Фактичне отримання коштів також підтверджується укладенням подальших додаткових угод.

Таким чином, врахувавши розрахунок заборгованості, яка станом на 18.12.2014 складала 23816, 93 доларів США, з яких: 2 537, 40 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 18 395, 62 доларів США- сума дострокового стягнення кредиту, 2 629, 81 - відсотки, 254,10 доларів США пеня, а також надіслання вимоги про необхідність погашення простроченої кредитної заборгованості за кредитним договором № 11/037-к від 06 лютого 2007 року та залишення таку відповідачем без виконання, суд прийшов висновку, що вимоги про стягнення з ОСОБА_3 в користь позивача відповідної заборгованості є підставними.

Разом з тим, суд вказав, що така сума заборгованості не підлягає стягненню у солідарному порядку із відповідача ОСОБА_2 , оскільки остання сплата коштів в погашення боргу відповідачем ОСОБА_3 мала місце 10.12.2012, після цього жодних коштів відповідач не сплачував, що давало підстави для вимоги про дострокове стягнення боргу, тому звернення із позовною заявою про стягнення боргу за кредитним договором, що укладений з відповідачем ОСОБА_3 лише 16.01.2015, тобто після закінчення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання, є підставою для визнання поруки припиненою з підстав, визначених ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відтак, оскільки порука ОСОБА_2 , за договорами поруки № 11/037 від 06 лютого 2007 року та № б/н від 14 грудня 2011 року, укладеними між нею та АТ «Універсал Банк» припинилася, суд дійшов висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню.

Слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства та враховуючи положення ст. 367 ЦПК України, колегія суддів виходить з того, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року у цій справі оскаржується учасниками справи фактично у повній мірі, при цьому висновки суду щодо правовідносин поруки у спорі, мають правові наслідки для вимог, як за первісним, так і зустрічним позовами.

Таким чином, перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів у першу чергу виходить із доводів та обставин, що стосуються договорів поруки, укладених між ОСОБА_2 та АТ «Універсал Банк», зокрема чинності чи припинення такої.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи встановлено, що 06.02.2007 між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є позивач АТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 11/037-к, за умовами якого останній отримав кредит розмірі 35000 доларів США із терміном повернення до 05.02.2022, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 10,5 % річних (т. 1 а.с. 11-14).

У подальшому, 10.12.2011 та 14.12.2011 між сторонами вказаного кредитного договору укладені Додаткові угоди до кредитного договору, які змінювали розмір відсоткових ставок за користування кредитними коштами.

В матеріалах справи наявний Додаток № 1 до кредитного договору, що є графіком погашення заборгованості по кредиту (т. 1 а.с. 15).

В рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного з ОСОБА_3 , між позивачем та ОСОБА_2 06.02.2007 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручається перед банком за виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором (т. 1 а.с. 116).

Крім того, 14.12.2011 між кредитором та поручителем укладено ще один договір поруки б/н, відповідно до якого ОСОБА_5 поручилася перед банком за виконання ОСОБА_3 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору та додаткової угоди № б/н від 14 грудня 2011 року до нього, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (т. 1 а.с. 140-146).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний по відношенню до основного.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України та частини першої статті 554 ЦК України в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною першою статті 598, статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України.

Зі змісту договорів поруки, що укладені між позивачем та ОСОБА_2 вбачається, що у таких не встановлено строку, після якого порука припиняється.

Таким чином, умови договорів про їх дію до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому у цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11

Суд першої інстанції виходив з того, що згідно графіку платежів остання сплата коштів в погашення боргу відповідачем ОСОБА_3 мала місце 10.12.2012, після цього жодних коштів відповідач не сплачував, що давало підстави для вимоги про дострокове стягнення боргу, тому звернувшись до суду з позовом у січні 2015 року банк пропустив шестимісячний строк, що є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв`язку з припиненням поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі № 202/781/14-ц (провадження № 14-356цс19) міститься висновок про те, що «припис, викладений у реченні другому частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки застосовується, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 35)). Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 61)). … З відповідним позовом про стягнення кредитної заборгованості з поручителів кредитор може звернутися протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 64) та від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц) … За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц). Тобто встановлений у частині четвертій статті 559 ЦК України у відповідній редакції шестимісячний строк слід обчислювати за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення, що є датою виконання основного зобов`язання.

Тому Велика Палата Верховного Суду вважає помилковим висновок судів першої й апеляційної інстанцій про те, що початок перебігу зазначеного шестимісячного строку слід визначати за датою сплати останнього платежу за кредитним договором, що спростовує відповідні висновки суду першої інстанції і в даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, банк двічі скористався правом вимоги на дострокове повернення кредиту, оскільки вперше 02.11.2011 надіслав позичальнику ОСОБА_3 вимогу про стягнення заборгованості. У вимозі банк зазначив, що станом на дату вимоги заборгованість позичальника по сплаті кредиту та нарахованих процентів за кредитним договором № 11/037-К від 06.02.2007 становить 26496,34 дол. США, з яких: 2192,13 дол. США прострочена заборгованість за кредитом; 24095,96 долари США строкова сума заборгованості за кредитом; 208,25 дол. США відсотки, нараховані за користування кредитними коштами.

Банк вимагав від позичальника сплатити протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань.

У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги (т. 1 а.с. 43).

Вимога отримана особисто ОСОБА_3 05.11.2011, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (т. 1 а.с. 44).

Однак, у додаткових пояснення представник позивача АТ «Універсал Банк» звертає увагу на те, що право на дострокове стягнення заборгованості у АТ «Універсал Банк» після направлення вимоги від 02.11.2011 не виникло у зв`язку із підписанням Додаткової Угоди від 14.12.2011 на підставі звернення боржника ОСОБА_3 про проведення реструктуризації через важку фінансову ситуацію та збільшення додаткових витрат, пов`язаних із народженням дитини.

У п. 4 цієї додаткової угоди сторони погодили, що станом на дату укладення цієї угоди від 14.12.2011 прострочена заборгованість позичальника за договором складає розміри, нижче вказані у Таблиці цього пункту 4 Додаткової угоди. Зокрема, загальна прострочена основна сума кредиту 1349,28 доларів США, загальна сума всіх прострочених процентів 1416,72 долари США, атакож зазначено розмір щомісячної суми простроченої заборгованості, що підлягає сплаті позичальником за вказаним договором з 10 січня 2012 року по 10 грудня 2012 року, за кожним видом платежу.

Таким чином, умовами додаткової угоди від 14.12.2011 сума, яка визначена у вимозі від 02.11.2011 була реструктуризована за відповідним графіком, а відтак відсутні підстави для висновку, що банк набув право на дострокове стягнення та змінив строк виконання основного зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, вдруге банк скористався правом вимоги на дострокове повернення кредиту, а саме 19.08.2014 надіслав позичальнику ОСОБА_3 вимогу про стягнення заборгованості. У вимозі банк зазначив, що станом на дату вимоги заборгованість позичальника по сплаті кредиту та нарахованих процентів за кредитним договором № 11/037-К від 06.02.2007 становить 22721,7 дол. США, з яких: 1691,60 дол. США прострочена заборгованість за кредитом; 19241,42 долари США строкова сума заборгованості за кредитом; 1685,41 відсотки, нараховані за користування кредитними коштами; 103,27 підвищені відсотки. Банк вимагав від позичальника, з моменту отримання цієї вимоги, негайно сплатити прострочену заборгованість, проценти та штрафні санкції. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги (т. 1 а.с. 46).

Вимога отримана особисто ОСОБА_3 26.08.2014, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення (т. 1 а.с. 45).

З даним позовом ПАТ «Універсал Банк», у тому числі до поручителя, звернувся до суду у січні 2015 року (т. 1 а.с. 100).

Таким чином, враховуючи, що правом вимоги на дострокове повернення кредиту банк скористався у серпні 2014 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду у січні 2015 року, відсутні підстави для висновку про те, що банк звернувся до суду з вимогами до поручителя з пропуском шестимісячного строку пред`явлення вимоги.

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у позові АТ "Універсал Банк" до поручителя ОСОБА_2 , а також задоволення вимог зустрічного позову останньої про визнання поруки припиненою, є передчасними та такими, що не узгоджуються з нормами матеріального права та обставинами спірних правовідносин..

В свою чергу, законність у цілому вимог АТ «Універсал Банк», колегія суддів перевіряє крізь призму доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про необхідність скасування оскаржуваного рішення про стягнення заборгованості із ОСОБА_3 у зв`язку із відсутністю належних доказів про укладення відповідного кредитного договору та отримання відповідних коштів і можливості використання таких.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заперечуючи факт укладення кредитного договору чи отримання позичальником ОСОБА_3 кредитних коштів, апелянт ОСОБА_2 покликається виключно на процесуальні, на її думку, порушення, які суд допустив дійшовши висновків про укладення кредитного договору між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є позивач АТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_3 .

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що, як у грудні 2011 року, так і у січні 2015 року відповідач ОСОБА_3 особисто звертався до ПАТ «Універсал Банк» із заявою про реструктуризацію заборгованості, у заяві від 30.01.2015 фактично визнає факт укладення кредитного договору № 11/037-к від 06.02.2007, додаткових угод до такого, отримання кредитних коштів та використання таких за цільовим призначенням, просив про продовження строку кредитного договору, надання відстрочки сплати осново боргу, зменшення базової процентної ставки, звільнення від сплати штрафних санкцій, тощо (т. 1 а.с. 88).

Більше того, згідно умов договорів поруки від 06.02.2007 та від 14.12.2011, поручитель ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами кредитного договору та погоджувалася з ними, про що власноручно розписалася (п. 2 та п. 1.2 договорів).

У продовж усього строку дії договорів поруки, ОСОБА_2 такі не оскаржувала, внести зміни у такі не намагалася, доказів протилежного суду не надала.

Натомість, в матеріалах справи наявні копії заяв на видачу готівки від 07.02.2007 на суму 17000 доларів США та від 29.02.2008 на суму 18000 доларів США, які в сукупності підтверджують факт отримання позичальником ОСОБА_3 кредиту на загальну суму 35000 доларів США.

Також, у п. 1.1. додаткової угоди до кредитного договору № 11/037-К від 06.02.2007 зазначено, що кредитор надав позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 35000 доларів США, а позичальник прийняв та належним чином використав ці грошові кошти за визначеним у цьому договорі цільовим призначенням.

Більше того, із виписок по рахунку, наданих позивачем, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 частково сплачував заборгованість, що підтверджує факт отримання кредитних коштів.

Враховуючи наведене, будь які доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно того, що ОСОБА_3 не отримав кредитних коштів, відсутність меморіальних ордерів на відповідні суми, договору іпотеки та додаткового договору до договору іпотеки, первинних бухгалтерських документів, як допустимих доказів, які підтверджують факт видачі, обслуговування та погашення кредиту, здійснення ним платежів на власний рахунок, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Крім цього, рішення суду про стягнення заборгованості із ОСОБА_3 , як основного боржника та позичальника, останнім не оскаржується.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на 18.12.2014 заборгованість ОСОБА_3 становить 23816,93 доларів США, з яких: 2537,40 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 18395,62 доларів США- сума дострокового стягнення кредиту, 2 629, 81 - відсотки, 254,10 доларів США - пеня.

Вимога банку щодо погашення заборгованості залишена без виконання.

Таку суму заборгованості відповідачі жодним чином не спростували, свій розрахунок заборгованості, суду не надали.

Враховуючи наведене та те, що відповідач ОСОБА_3 не виконав взятих на себе умов за кредитним договором № 11/037-к від 06 лютого 2007 року, колегія суддів погоджується з тим, що з ОСОБА_3 в користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 23 816, 93 доларів США, з яких: 2 537, 40 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 18 395, 62 доларів США- сума дострокового стягнення кредиту, 2 629, 81 - відсотки, 254,10 доларів США пеня, при цьому таку заборгованість необхідно стягнути і з відповідачки ОСОБА_2 , як солідарного боржника та поручителя, оскільки її порука не є припиненою.

Як зазначено вище, в апеляційній скарзі представник АТ «Універсал Банк» просить скасувати протокольну ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 09.07.2021, якою відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_4 , оскільки, як зазначив суд, предметом даного позову є договір кредиту та договір поруки укладені з іншими відповідачами, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (ч. 2 ст. 353 ЦПК України).

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального а бо спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (ч. 2 ст. 189 ЦПК України).

Таким чином, зважаючи на розгляд справи у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання, а відтак і його закриття є обов`язковим.

При цьому питання щодо заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідачів були врегульовані ст. 33 ЦПК України (в редакції що діяла до 15.12.2017).

Поряд з цим, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України в редакції закону від 03.10.2017, який діє з 15.12.2017).

Таким чином, враховуючи заперечення представника АТ «Універсал Банк» щодо протокольної ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 09.07.2021, колегія суддів частково розділяє такі та вважає, що дану ухвалу необхідно скасувати, а у задоволенні відповідного клопотання сторони позивача відмовити у зв`язку із пропуском строку подання такого клопотання, оскільки таке подання після закінчення підготовчого провадження.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга АТ «Універсал Банк» підлягає частковому задоволенню шляхом скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні вимог до поручителя ОСОБА_2 , що одночасно свідчить про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову, а також про скасування протокольної ухвали суду, з одночасною відмовою у задоволенні клопотання про залучення як співвідповідача ОСОБА_4 , однак з мотивів, викладених у цій постанові, що не матиме наслідком направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, при цьому апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Марчук Н.А. необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Марчук Надії Анатоліївни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Універсал Банк" задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , як солідарного боржникаОСОБА_3 в користь Акціонерного товариства "Універсал Банк", місцезнаходження 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, заборгованість за кредитним договором №11/037-К від 06.02.2007 у розмірі 23816 (двадцять три тисячі вісімсот шістнадцять) доларів 93 центів США.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Універсал Банк" про припинення порукиза договором поруки №11/037 від 06 лютого 2007 року та №б/н від 14 грудня 2011 року, укладеним між АТ "Універсал Банк" та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_3 в користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 3654 гривень 00 копійок судового збору - скасувати.

Стягнути у рівних частинах з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" судовий збір у розмірі 3654 грн. 00 коп. за подання позову, а саме по 1822 (одна тисяча вісімсот двадцять дві) гривень 50 копійок з кожного.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року в частині стягнення з Акціонерного товариства «Універсал Банк» в користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" 5481 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят одну) гривень 00 копійок за подання апеляційної скарги.

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Скасувати протокольну ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 09 липня 2021 року, постановити нову ухвалу, якою у клопотанні представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» про залучення до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_4 відмовити з мотивів, викладених у цій постанові.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 13 липня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк