Справа № 638/604/20
Провадження № 2/761/4004/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

представника відповідача: Гоцко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення коштів заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, -

в с т а н о в и в:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення коштів заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, в якому з урахуванням заяви від 16.03.2022 р. про уточнення позовних вимог просив визнати незаконним формулювання причин звільнення ОСОБА_1 , зазначених у наказі ПАТ «Аграрний фонд» від 09 грудня 2019 року №550-К «за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України» та змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 у наказі ПАТ «Аграрний фонд» від 09 грудня 2019 року № 550-К «за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України» на «звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням уповноваженим органом власника законодавства про працю відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України» і зобов`язати уповноважених осіб ПАТ «Аграрний фонд» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , а саме у розділі «Відомості про роботу» «Запис від 09 грудня 2018 року № 11 «Звільнено із займаної посади за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України - вважати недійсним» та внести новий запис «Звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням уповноваженим органом власника законодавства про працю відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України»; стягнути з ПАТ Аграрний фонд на користь ОСОБА_1 невиплачену у листопаді 2019 року частину заробітної плати (премію КРІ) в сумі 22 804,96 грн; стягнути з ПАТ Аграрний фонд на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в сумі 243 484,76 грн; стягнути з ПАТ Аграрний фонд на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 147 223,44 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач працював заступником начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Харківській області департаменту середнього та малого бізнесу ПАТ «Аграрний фонд» з 11.12.2017 р. по 09.12.2019 р. За умовами колективного договору працівникам Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» встановлена щомісячна премія «КРІ» як надбавка до заробітної плати. На початку листопада 2019 р. позивачу було доведено до відома індивідуальний план роботи «КРІ-план», який був виконаний позивачем в повному обсязі, а за виконання індивідуального плану позивачу мали виплатити премію в розмірі 80 % від посадового окладу, в зв`язку з чим позивач очікував отримати в листопаді 2019 р. 23854,56 грн заробітної плати та 19083,65 грн премії.

Між тим, премія КРІ не була виплачена позивачу.

Крім цього, відповідачем було порушено строки виплати заробітної плати, оскільки 15.11.2019 р. було виплачено аванс, а заробітна плата - 02.12.2019 р., тобто на 17 день, що суперечить умовам колективного договору.

09.12.2019 р. позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 ч.3 КЗпП України внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю.

09.12.2019 р. позивача було звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 ч.1 КЗпП України, чим було змінено самостійно правову підставу розірвання трудового договору.

Вказане, на думку позивача, є підставою для зміни формулювання причин звільнення із внесенням відповідних відомостей у трудову книжку.

Внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, позивач має право на отримання при звільненні вихідної допомоги в розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, що складає 243 484,76 грн. Крім цього, позивач нарахував середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 147 223,44 грн. за 39 днів.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за яким здійснюється виплата. Відповідачем проведено виплату заробітної плати позивачу у перший робочий день 02.12.2019 р за другу половину листопада 2019 року, що узгоджується з КЗпП України та умовами колективного договору ПАТ «Аграрний фонд». Щодо виплати позивачу премії, то звертає увагу, що премія може бути виплачена працівникам з врахуванням фінансово-господарської діяльності товариства (фінансових можливостей) та за рішенням роботодавця. За результатами фінансово-господарської діяльності товариства рішення про виплату позивачу премії за листопад 2019 р. не приймалось. Просить врахувати, що при обрахунку середнього заробітку не повинна включатись одноразова винагорода за підсумками роботи за рік, додаткове благо по страхуванню, разові премії. Вважає, що позивачем проведено невірний розрахунок середнього заробітку, та як наслідок вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.01.2020 року вказану справу передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15.09.2021 р. ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29.11.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27.01.2022 р. уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням,- залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 21.02.2022 р. уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням повернуто позивачу.

Ухвалою суду від 31.05.2022 р. витребувано у Акціонерного товариства «Аграрний фонд» письмові докази, закрито підготовче провадження, призначено її судовий розгляд по суті.

В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. (ч. 1 ст. 211 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 11.12.2017 р. позивач працював на посаді заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Харківській області Східного дивізіонального управління департаменту розвитку середнього та малого бізнесу ПАТ «Аграрний фонд», а з 07.11.2018 р. переведено на посаду заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Харківській області департаменту розвитку середнього та малого бізнесу ПАТ «Аграрний фонд», що підтверджується копією трудової книжки.

09.12.2019 р. позивач звернувся до в.о. голови правління ПАТ «Аграрний фонд» з заявою про звільнення із займаної посади за власним бажанням відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України з 09.12.2019 р. (а.с. 9)

Згідно наказу №550-к від 09.12.2019 р. ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 ч.1 КЗпП України, виплачено грошову компенсацію. (а.с. 8)

Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Позивач звернувся до суду з позовом про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення коштів заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, оскільки роботодавець, на думку позивача, не виконав законодавство про працю, умови колективного договору, що стало наслідком подання заяви про звільнення за власним бажанням відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України.

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно.

У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Аналогічний висновок зазначений у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-34цс13, Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 754/1936/16-ц (провадження № 61-28466св18) та від 20 лютого 2021 року у справі № 522/18787/17.

Варто зазначити, що заборона роботодавцеві самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору виникає за умови непідтвердження або невизнання роботодавцем порушень трудового законодавства, вказаних працівником, як на підставу звільнення за ч.3.ст. 38 КЗпП України.

Тобто, основною підставою для застосування вказаної норми КЗпП України є факт порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи.

Зазначення працівником конкретних випадків порушення трудового законодавства має наслідком в подальшому підтвердження даних фактів роботодавцем та звільнення працівника на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, або ж невизнання власником зазначених порушень та відмову у розірванні трудового договору відповідно до даної норми.

Тобто, саме лише зазначення у заяві про звільнення працівником частини 3 статті 38 КЗпП України без конкретизації фактів порушення роботодавцем законодавства про працю не може свідчити про наявність обов`язку останнього безумовного звільнення працівника відповідно до приписів даної норми трудового законодавства.

Судом встановлено, що в заяві про звільнення від 09.12.2019 р, адресованій в.о. голови ПАТ «Аграрний фонд» не зазначено жодного факту порушення відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, а лише ставилася вимога про його звільнення за пунктом 3 статті 38 КЗпП України.

Таким чином, оскільки позивачем не було наведено конкретних фактів порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, які останній міг би визнати або відхилити, суд приходить до переконання, що у роботодавця не було підстав для звільнення позивача за частиною третьою статті 38 КЗпП України на підставі поданої ним заяви.

Тому, зважаючи на волевиявлення позивача щодо звільнення за власним бажанням та, враховуючи відсутність підстав в роботодавця для його звільнення у відповідності до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, дії відповідача щодо припинення трудового договору з ОСОБА_1 згідно ст. 38 КЗпП ч.1 України є обґрунтованими та такими, що вчинені на підставі та у спосіб, що передбачений законодавством України.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №818/501/16, від 03.08.2021 р. у справі 508/1190/17.

При цьому, підстави порушення ПАТ «Аграрний фонд» законодавства про працю, умов колективного договору викладені позивачем лише в позовній заяві при зверненні до суду з даним позовом, роботодавець станом на час звільнення не був ознайомлений з порушеннями, які на думку позивача, стали підставою для розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Варто також зазначити, що позивач не просив визнати незаконним та скасувати наказ №550-к від 09.12.2019 р., а просив виключно змінити формулювання причин звільнення з роботи.

Оскільки позовна вимога про зміну формулювання причин звільнення з роботи залишена без задоволення, позовна вимоги про стягнення вихідної допомоги, яка виплачується у відповідності з п. 6.2.1 Колективного договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, як похідна вимога, також задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про стягнення з ПАТ Аграрний фонд на користь ОСОБА_1 невиплачену у листопаді 2019 року частину заробітної плати (премію КРІ) в сумі 22 804,96 грн; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 147 223,44 грн.

Відповідно до п. 3.6. Колективного договору публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» на 2016 - 2019 роки, заробітна плата працівникам виплачується в робочі дні не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з ч. 2 ст. 115 КЗпП України у разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Таким чином умовами колективного договору на підприємстві та нормами КЗпП визначено, що строки заробітної плати встановлюються колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Вказані норми надають право роботодавцю або уповноваженому ним органу здійснити виплату заробітної плати не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відтак, позивачу заробітна плата за другу половину листопада була фактично виплачена на сімнадцятий день (у перший робочий день 02.12.2019р.) після встановленого колективним договором 16-денного проміжку часу від попередньої виплати заробітної плати у листопаді місяці за першу половину відпрацьованого часу в цьому місяці.

Вказане свідчить про те, що ПАТ «Аграрний фонд» будо дотримано встановлені строки виплати заробітної плати, оскільки виплата була проведена в межах 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Щодо невиплати позивачу премії КРІ варто зазначити наступне.

Відповідно до п. 3.12 Колективного договору з метою матеріального стимулювання за якісне і своєчасне виконання функціональних обов`язків, сумлінну працю, з врахуванням результатів фінансово-господарської діяльності Товариства (фінансових можливостей Товариства) та за рішенням роботодавця, працівникам можуть виплачуватись премії (винагороди)- одноразові або такі, що мають систематичний характер. Премії виплачуються всім або окремим працівникам за особисте сумлінне виконання своїх обов`язків та враховуючи особистий внесок кожного в кінцеві результати роботи товариства. Розміри премій та перелік осіб, яким вони виплачуються, встановлюються роботодавцем. Преміювання працівників товариства здійснюється порядок та на умовах, визначених у додатку 2 до договору.

Тобто, відповідач має право, але не зобов`язаний, виплачувати премії (винагороди) працівникам, це є дискреційним правом роботодавця, що залежить від виконання позивачем встановлених основних показників господарської діяльності. Крім цього, підставою для здійснення преміювання є наявність відповідних фінансових можливостей відповідача.

Відповідно до положення п. 3.2. Розділу ІІІ Положення про оплату праці працівників ПАТ «Аграрний фонд» структура заробітної плати включає попри статичну її частину також і динамічну частину (додаткову заробітну плату), до якої належать заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно п.3.4.2 зазначеного Положення премія за виконання КРІ - це премія за якісне виконання індивідуального плану працівником й досягнення ним ключових показників ефективності. Для кожного працівника розробляється індивідуальний план роботи, який затверджується керівником структурного підрозділу на кожен місяць роботи. Премія за виконання КРІ призначається в розмірі до 80% посадового окладу працівника та може бути збільшена до 100% посадового окладу у разі перевищення виконання показників затвердженого плану.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставину розроблення для нього індивідуального плану роботи на спірний період, виконання відповідного плану, а також наявність пропозицій щодо преміювання за листопад 2019 року.

Надані позивачем план-роботи, пропозиції щодо розміру премій містять виключно підпис позивача та не погоджені роботодавцем. Крім того, виплата премії це право, а не обов`язок роботодавця.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про зміну формулювання причин звільнення з роботи згідно наказу №550-К від 09.12.2019 року, стягнення коштів заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, суд не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 38, 115 КЗпП України, ст.ст 12, 76, 77, 78, 79, 81, 89, 265 , 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» про зміну формулювання причин звільнення з роботи згідно наказу №550-К від 09.12.2019 року, стягнення коштів заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд», адреса м.Київ, вул.Очаківська, 5/6.

Повне рішення виготовлено 13.07.2022

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов