Справа № 463/8631/22
Провадження № 2-о/463/263/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Жовніра Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Фурик Л.М.

заявниці - ОСОБА_1 ,

представника заявниці - ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні заявуОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

заявниця звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_4 та покласти на нього обов`язки вказані у заяві. Просить визначити наступні тимчасові обмеження прав ОСОБА_4 , а саме:

-Заборонити ОСОБА_4 наближаться на відстань ближче ніж 50 метрів до будинку АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), місце навчання за адресою: АДРЕСА_2 , а також інших часто відвідуваних ним місць;

-Заборонити ОСОБА_5 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заяви покликається на те, що вона ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу в період з 2008 по 2019 рік. Під час спільного проживання у них народились два сини: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Протягом серпня - листопада 2022 року ОСОБА_5 систематично вчиняє дії насильницького характеру по відношенню до нашого малолітнього сина ОСОБА_5 , які проявляються в економічному та психологічному насильстві.

Зокрема, під час перебування з батьком, ОСОБА_5 зіштовхувався з постійною агресією зі сторони ОСОБА_5 , погрозами не утримувати його чи взагалі позбавити будь-яких матеріальних благ. Крім цього, ОСОБА_5 змушував сина бути і свідком фізичного насильства, яке відбувалось в його будинку. Зокрема, ОСОБА_5 неодноразово скаржився їй про конфлікти та бійки між бабою та дідом (батьками ОСОБА_5 ). Вказані дії призвели до пригніченого стану сина, страху та манії переслідування, ОСОБА_5 боїться відвідувати спортивні гуртки через страх, що батько за ним стежить та переслідує. Ці обставини змусили заявницю, як матір звернутися за психологічною допомогою для сина. Психологічним висновком практичного психолога ОСОБА_7 від 02.11.2022 було встановлено, що ОСОБА_5 став жертвою психологічного насильства та свідком психологічного та фізичного насилля зі сторони батька.

Зважаючи на те, що існує реальна загроза продовження домашнього насильства зі сторони ОСОБА_5 , з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту її сина ОСОБА_5 , необхідно застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний припис.

В судовому засіданні представник заявниці та заявниця підтримали вимоги викладені в заяві.

Заявниця додатково пояснила, що у них з ОСОБА_5 була домовленість, що обоє дітей проживають з нею, а кілька днів на тиждень ночують у нього. З серпня 2022 р., після досягнення чотирнадцяти років, старший син вирішив проживати з батьком. ОСОБА_5 двічі в тиждень відвідував батька з ночівлею. Після 18.10.2022 не відвідує, оскільки в цей день батько в телефонній розмові агресивно із нецензурною лексикою відреагував на відмову ОСОБА_5 прийти до нього. Стверджує, що син боїться, переживає, що батько за ним стежить. Однак також повідомила, що з 18.10.2022 батько до ОСОБА_5 не приходив, чи телефонував синові, їй не відомо.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису заперечив з підстав і мотивів викладених у письмових запереченнях. Пояснив, що твердження заявниці не відповідають дійсності.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника та заінтересованої особи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Із пояснення учасників процесу встановлено, що молодший син ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю, а старший син ОСОБА_4 разом із батьком.

Відповідно пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

В судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що мав конфлікт з батьком у жовтні місяці, бо не хотів піти до нього ночувати, як того вимагав батько, через це батько почав кричати до нього і сваритися. Після даної події, батько більше з ним не спілкувався, в школу чи додому до нього не приходив, також не телефонує. Він спілкується із старшим братом в школі, бо разом навчаються.

Отже із показів ОСОБА_5 вбачається, що випадків переслідування чи прояву агресії, або застосування будь якого насильства зі сторно батька в період після 18.10.2022 р. не було.

Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані суду, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису не підлягає до задоволення.

Так, заявниця в судовому засіданні пояснила, що конфлікт між молодшим сином та батьком мав місце лише 18 жовтня 2022 року після того їй не відомо фактів, щоб батько намагався відновити спілкування з сином.

Суд вважає, що припущення заявниці на те, що є реальна загроза домашнього насильства зі сторони ОСОБА_5 , що на її думку, унеможливить нормальний розвиток дитини та призведе до психологічної травми, не є достатніми підставами, які б свідчили про ризики протиправної поведінки заінтересованої особи. Крім того, доказів заподіяння ОСОБА_5 психологічного насильства щодо заявниці чи ОСОБА_5 судом не здобуто.

Тому, оцінивши матеріали справи, суд приходить до остаточного висновку, що заявницею не доведено наявність таких ризиків протиправної поведінки заінтересованої особи, та їх вплив на заявницю, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, а тому обмеження, які просить застосувати заявниця, посилаючись на вчинення відносно її сина домашнього насильства, є непропорційними щодо обмеження права ОСОБА_5 на спілкування з сином.

З цих підстав заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 350-1 - 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

ухвалив:

відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 16 грудня 2022 року.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Г.Б. Жовнір