Справа № 450/3245/21 Провадження № 2/450/313/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Покидько Л. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И В :

позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому з урахування заяви про збільшення позовних просить суд, визнати будівельні матеріали та конструктивні елементи у виді бетонного фундаменту, цегляних стін, часткового перекриття, а також матеріалів використаних у внутрішніх ремонтно-будівельних роботах, які були використані в процесі будівництва за час проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 та існують у вигляді незавершеного житлового будинку готовністю 56%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 будівельних матеріалів та конструктивних елементів у виді бетонного фундаменту, цегляних стін, часткового перекриття, а також матеріалів використаних у внутрішніх ремонтно-будівельних роботах, які були використані в процесі будівництва та існують у вигляді незавершеного житлового будинку готовністю 56%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) право власності на 1/2земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства.

В обґрунтування зазначає, що позивачка разом з ОСОБА_3 , проживала однією сім`єю з червня 2002 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 без реєстрацї шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 раптово помер. Єдиним спадкоємцем померлого є його донька - ОСОБА_2 , відповідач. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 березня 2021 року у справі №450/3157/17 встановлено, що в період часу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (день смерті ОСОБА_3 ) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах, а саме: спільно проживали, вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки притаманні подружжю. Згідно висновку Верховного Суду зазначеного у постанові від 16.12.2020 року у справі N2 493/915/16-ц, провадження N° 61-286в20, «факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем може бути встановлено судом лише з дня набрання чинності СК України, тобто з 01 січня 2004 року, оскільки законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не було передбачено». Тому рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 березня 2021 року у справі № 450/3157/17 встановлено, що в період часу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (день смерті ОСОБА_3 ) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах, а саме: спільно проживали, вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки притаманні подружжю, хоча фактично проживали разом з 2002 року. Відповідно вищезазначеним рішенням встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 дату смерті ОСОБА_3 . Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку з земельною ділянкою від 14.06.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори № 1 Підгірняк Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1394, 14.06.2002 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 належний їй на праві приватної власності житловий будинок із земельною ділянкою з4 адресою: АДРЕСА_2 (перейменовано на АДРЕСА_1 . За час спільного проживання Позивачем і ОСОБА_3 було здійснено істотне поліпшення придбаного майна, а саме в період 2004 - 2006 років замість дерев`яних стін зведено цегляні, залито новий фундамент, в 2008 році по новому здійснено підключення електропостачання. Позивач з ОСОБА_3 за спільні кошти придбавали необхідні будівельні матеріали для будинку, меблі та предмети домашнього вжитку. Спільним коштом та зусиллями проводили ремонтні роботи перед заселенням та після, під час проживання. Реконструкцію та добудову Позивач з ОСОБА_3 розпочали в 2005 році без належних дозвільних документів, оскільки, через брак коштів не могли замовити відповідний проект. Одночасно, позивач з ОСОБА_3 розпочали будівництво і господарських споруд. Початок будівництва та участь позивачки в ньому підтверджується видатковими накладними від 15.03.2005 року та 24.06.2005 року на придбання металопродукції у ТОВ «Метал Холдинг Львів», а саме арматури для залиття фундаменту, швелера та кутника, товарного чеку від 17.08.2015 на придбання цементу у ФОП ОСОБА_5 . Актом обстеження житлово-побутових умов від 04.08.2017 року № 623, складеним Поршнянською сільською радою, встановлено, що до дня смерті ОСОБА_3 з 2002 року ОСОБА_1 з ним спільно проживала у цивільному шлюбі за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 132 від 15.01.2021, житловий будинок площею 38.2 кв. м. АДРЕСА_3 демонтовано. На земельній ділянці будується новий незавершений житловий будинок готовність) 56 %. Згідно технічного паспорта на об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є об`єктом незавершеного будівництва готовністю 56 %. Отже, перебудова, реконструкція будинку, внаслідок чого він втратив ознаки притаманні об`єкту нерухомого майна, які були набуті у власність ОСОБА_3 , розпочалися, коли набулі чинності СК України і ЦК України. Отже, об`єкт незавершеного будівництва за адресою АДРЕСА_1 є сукупністю використаних у його будівництві будівельних матеріалів, результатів виконаних робіт, тобто речей як предметів матеріального світу. Тому будівельні матеріали, обладнання та конструктивні елементи у виді бетонного фундаменту, цегляних стін, часткового перекриття, а також матеріалів використаних у внутрішніх ремонтно-будівельних роботах, які були використані в процесі будівництва за час проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 та існують у вигляді житлового будинку готовністю 56%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя.

07.09.2021 року провадження у справі відкрито.

02.08.2022 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримують, просять такі задоволити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоч була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву, заяв про відкладення розгляд справи чи розгляд справи у її відсутності від відповідача на адресу суду не надходило.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши думку представника позивача, висловлену у поданій ним заяві, проаналізувавши матеріали цивільної справи, та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02.03.2021 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20.12.2021 року у справі № 450/3157/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Шаравара Оксана Романівна, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визнання права власності, - задоволено частково та встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 - дату смерті ОСОБА_3 .

Згідно із копією Договору купівлі-продажу житлового будинку з земельною ділянкою від 14.06.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори № 1 Підгірняк Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1394 вбачається, що 14.06.2002 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 належний їй на праві приватної власності житловий будинок із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на житловий будинок 27.06.2002 року зареєстровано за ОСОБА_3 , що вбачається із копії реєстраційного посвідчення серія НОМЕР_2 , записано у реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 43.

З копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 27.02.2017 року, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Липники, Пустомитівського району Львівської області помер ОСОБА_3 .

Встанволено, що відповідно до умов договору купівлі-продажу від 14.06.2002 року ОСОБА_3 придбав у власність житловий будинок та земельну ділянку, однак право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку не зареєстрував.

Разом з тим, стверджено у ході судового розгляду стороною позивача, що придбаний на ім`я ОСОБА_3 житловий будинок під час їхнього спільного проживання з позивачкою однією сім`єю, зокрема як це встанволено у рішенні суду від 02.03.2021 року у справі № 450/3157/17, було перебудовано, реконструйовано, він втратив ознаки притаманні об`єкту нерухомого майна, які були набуті у власність ОСОБА_3 , та згідно наданого суду технічного паспорта на момент розгляду справи є об`єктом незавершеного будівництва.

Згідно довідки обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 132 від 15.01.2021, житловий будинок площею 38.2 кв. м. АДРЕСА_3 демонтовано.

З наданої суду копії технічного паспорта будинку АДРЕСА_1 вказаний спірний об`єкт нерухомості є об`єктом незавершеного будівництва готовність 56 %.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно (постанова Верховного Суду України від 20.02.2012 року у справі № 6-97цс11).

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено. Зазначений висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 19.09.2011 у справі № 3-82гс11, від 27.05.2015 у справі No6-159цс15 та підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 08.02.2019 у справі № 915/1344/17, постанові від 29.03.2018 у справі №909/935/15.

При цьому суд зазначає, що до виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва. Проте, дана стаття регулює правовідносини сторін при наявності усієї дозвільної документації, тобто документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва. Натомість, судом встановлено та не заперечувалось і самим позивачем, спірне будівництво здійснювалося без отримання дозвільної документації, відтак є самочинним, відповідно такі правовідносини регулюються статтею 376 ЦК України.

До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ст. 377 Цивільного кодексу України).

При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (постанови Верховного Суду від 13.05.2020, справа №700/670/16-ц; від 12.10.2016, справа №6-2225цс16).

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною третьою статті 61 СК України передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя та його поділ та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) зазначила, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Актом обстеження житлово-побутових умов від 04.08.2017 року № 623, складеним Поршнянською сільською радою, встановлено, що до дня смерті ОСОБА_3 з 2002 року з ним спільно за адресою: АДРЕСА_1 проживала у цивільному шлюбі ОСОБА_1 .

Встановлено рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02.03.2021 року у справі № 450/3157/17, що допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що знають сторін у справі та померлого ОСОБА_3 . Ствердили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю як подружжя з 2002 року.

Також з наявних в матеріалах справі копій видаткових накладних від 15.03.2005 року та 24.06.2005 року на придбання металопродукції у ТОВ «Метал Холдинг Львів», а саме арматури для залиття фундаменту, швелера та кутника, товарного чеку від 17.08.2015 року на придбання цементу у ФОП ОСОБА_10 вбачається участь ОСОБА_1 у будівництві спірного об`єкта незавершеного будівництва, яке здійснювалось нею та ОСОБА_3 за час їхнього спільного проживання як сім`ї.

Таким чином, судом встановлено, що позивач з ОСОБА_3 , перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах покращили, реконструювали та здійснювали будівництво, придбаного ОСОБА_3 незавершеного будівництва, готовність якого на час розгляду справи становить 56 %, таким чином останній носить характер спільного сумісного майна, набутий ними у спільну сумісну власність та підлягає поділу в порядку ст. 71 СК України України.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, праховуючи преддмет та підставу позову, позовні вимоги відповідають вказаним вище нормам закону є підставними та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 158, 200, 223, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, - задоволити.

Визнати будівельні матеріали та конструктивні елементи у виді бетонного фундаменту, цегляних стін, часткового перекриття, а також матеріалів використаних у внутрішніх ремонтно-будівельних роботах, які були використані в процесі будівництва за час проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 та існують у вигляді незавершеного житлового будинку готовністю 56%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 будівельних матеріалів та конструктивних елементів у виді бетонного фундаменту, цегляних стін, часткового перекриття, а також матеріалів використаних у внутрішніх ремонтно-будівельних роботах, які були використані в процесі будівництва та існують у вигляді незавершеного житлового будинку готовністю 56%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) право власності на земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.10.2022 року.

СуддяІ. І. Мельничук