РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №521/10492/21

провадження № 2/521/834/22

05 липня 2022 року

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді Михайлюка O.A.,

при секретарі Жезняк Т.А.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом Одеської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим ОСОБА_3 .

Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лутченко Алли Анатоліївни позивачу роз`яснено, що їй необхідно встановити факт спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 для визначення її спадкоємцем четвертої черги та отримання відповідного Свідоцтва про право на спадщину за законом, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, представник відповідача подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнала, просила суд позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серія НОМЕР_1 , актовий запис №6026.

ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї.

Заповіту померлий не залишив. Згідно довідки №234/02-14 від 24 грудня 2020 року приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Лутченко Алли Анатоліївни, нею була заведена спадкова справа за №33/2020 від 06 серпня 2020 року щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , де єдиним спадкоємцем, який заявив своє право на прийняття спадщини, є ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом четвертої черги спадкування згідно статті 1264 ЦК України.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 був чоловіком матері позивачки, ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , запис №1271 від 22 листопада 1985 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивачки, ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серія НОМЕР_3 , актовий запис №2873. Заповіту померла не залишила.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 44,3 кв.м., в тому числі житловою площею 29,8 кв.м.

Спадкове майно належало ОСОБА_4 на праві власності на підставі довідки №37, виданої ЖБК «Китобой» 11 листопада 1995 року. З довідки вбачається, що ОСОБА_4 повністю сплатила паєнакопичення у 1980 році. Право власності зареєстроване в КП «Одеське міжміське бюро технічної інвентаризації» 04 грудня 1995 року, книга №21к, сторінка 146, реєстровий №145.

ОСОБА_3 на день смерті ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , тому прийняв спадщину відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України, згідно якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини також вважається таким, що прийняв спадщину.

03 липня 2020 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Лутченко Алли Анатоліївни із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно витягу №60790291 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03 липня 2020 року спадкова справа зареєстрована за №66058372.

17 вересня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко Аллою Анатоліївною позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ (одну другу) частку спадкового майна: квартири АДРЕСА_2 . У свідоцтві про право на спадщину зазначено, що спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_4 , крім ОСОБА_1 є також її чоловік ОСОБА_3 .

06 серпня 2020 року позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємець за законом четвертої черги спадкування згідно статті 1264 ЦК України.

Листом №234/02-14 від 24 грудня 2020 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Лутченко Алла Анатоліївна відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендувала позивачці звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю не менше як п`ять років зі спадкодавцем ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що позивач дійсно спільно проживала з померлим ОСОБА_3 більше ніж 5 років, а саме з січня 2015 року та до смерті останнього, що підтверджується довідкою ЖБК «Китобой-4» №21/2 від 03 січня 2021 року, відповідно до якої, ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 з січня 2015 року по 30 червня 2020 року.

Відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви свідка ОСОБА_5 , ОСОБА_1 дійсно мешкала з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в період з січня 2015 року по день смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 однією сім`єю як донька і батьки, вони вели спільне господарство та побут. ОСОБА_5 як працівник ТОВ Патронажна служба «Турбота про близьких» разом з позивачем здійснювали догляд за її тяжкохворими матір`ю та вітчимом, поділивши обов`язки.

Факт спільного проживання позивача разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у квартирі АДРЕСА_2 в період з січня 2015 року до червня 2020 року підтверджується також свідченнями сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , якими був підписаний акт на підтвердження спільного проживання від 03 січня 2021 року. Підписи на акті завірені головою правління ЖБК «Китобой-4» Погорілою К.О.

У травні 2018 року у ОСОБА_3 стався інсульт, внаслідок чого йому був поставлений діагноз церебральний атеросклероз 3 ступеня, порушення психомоторних реакцій, порушення функції опори та пересування, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого. Окрім того, у виписці зазначено, що хворий знаходиться у ліжку та пересувається насилу.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 знаходились на диспансерному обліку у Комунальному некомерційному підприємстві «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради з червня 2018 року по день смерті кожного. Із копій медичних документів, наданих суду вказаним КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР вбачається, що доглядом за ними та спілкуванням з лікарями займалась їх донька позивачка ОСОБА_1 . В усіх медичних документах ОСОБА_3 позивачка вказана донькою.

Сумісний побут із ОСОБА_3 також підтверджується записами у медичних документах, копіями консультаційних висновків, протоколами дослідження, рахунками та квитанціями на оплату консультації лікаря, що проводила позивач, копіями квитанцій про придбання ліків, копіями зошиту та таблиці прийому ліків, що вела ОСОБА_1 , копіями квитанцій та копією договору про надання послуг з тимчасового розміщення та додаткових послуг. Витрати за надання послуг ТОВ «Патронажна служба «Турбота про близьких» за доглядом за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сумарно склали майже 300 000,00 (триста тисяч) гривень, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру, де особою від якої приймалися грошові кошти, вказано саме позивача.

Відповідно до договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 19 червня 2020 року, де замовником є ОСОБА_1 , позивачкою були придбані ритуальні атрибути та організоване поховання ОСОБА_3 .

Частиною 2 ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Виходячи з норм СК України, суд вважає, що сім`я складається з чоловіка та жінки, їхніх дітей (власних або прийомних) і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтями 1261, 1264 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю підлягають задоволенню в період з січня 2015 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки знайшли своє підтвердження наданими належними та достовірними доказами.

Відсутність реєстрації позивачки за адресою: АДРЕСА_1 , де вона проживала разом із матір`ю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , не є доказом непроживання її за цією адресою, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленою у Постанові від 10 січня 2019 року по справі №484/747/17, де вказано, що «відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом».

Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв.м. в порядку спадкування за законом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 392, 1216-1218, 1220, 1222, 1226, 1261, 1264, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) зі спадкодавцем ОСОБА_3 в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з січня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 по день смерті ОСОБА_3 .

Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) спадкоємцем четвертої черги за законом на спадкове майно, а саме Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв.м., яка залишилася після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати право власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв.м. в порядку спадкування за законом.

Стягнути солідарно з Одеської міської ради (, адреса: м. Одеса, пл. Думська, буд.1), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) 5254 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок в рахунок сплаченого судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Михайлюк

05.07.22