Справа № 132/353/22
Провадження № 2/132/350/22
РІШЕННЯ

Іменем України

12.07.2022 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

при секретарі Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовувані тим, що вона є власником кімнати АДРЕСА_1 . З відповідачем ОСОБА_2 вони перебували у шлюбі, який розірвано 21.09.2016 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/16252/16-ц, що набрало законної сили 01.10.2016. З 21.09.2016 ОСОБА_2 не проживає з нею однією сім`єю, в кімнаті не зберігає своїх речей, участі в утриманні житла не бере та не цікавиться ним, вибув у невідомому напрямку. За вказаних обставин, відповідач втратив право на користування житлом.

Позивач в судове засідання не з`явилася, у поданій письмовій заяві її представник-адвокат Матюха В.В. просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить кімната АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 93988253 від 08.08.2017.

Відповідно до акта обстеження житлового приміщення № 42 від 14.01.2022, складеного комісією в складі: в.о. старости ОСОБА_3 , діловода ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований у належній ОСОБА_1 кімнаті АДРЕСА_1 , але не проживає в цій квартирі протягом довгого часу, оскільки помешкання непридатне для проживання та потребує капітального ремонту.

Шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано 21.09.2016 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/16252/16-ц, що набрало законної сили 01.10.2016. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки.Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

На підставі частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач добровільно залишив кімнату АДРЕСА_1 , вибувши проживати за іншою адресою, суд вважає, що він втратив право на користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому без поважних причин понад один рік.

Доказів створення позивачем перешкод для законного користування відповідачем спірним житлом не надано. З позовами про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення чи з будь-яким іншим позовом, спрямованим на захист свого права, відповідач не звертався.

За таких обставин, суд вважає доведеною наявність підстав для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі №283/1443/16-ц.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст.12, 80, 81, 82, 133, 141, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя