Справа № 305/2221/21
Провадження по справі 2/305/236/22
РІШЕННЯ
14.07.2022. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Марусяк М.О.
секретаря судового засідання Вербещука В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину,-
30.12.2021, адвокат Мігалі Іляна Василівна, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ОСОБА_4 , який являється батьком позивача. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. До спадкоємців першої черги за законом належать позивач та її сестра, відповідач по справі. На час відкриття спадщини, позивач проживала разом зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою зареєстрована і сестра позивача, ОСОБА_3 , однак вона вже більше 15 років постійно проживала зі своєю родиною за іншою адресою та вже більше чотирьох років перебуває за межами України. Більше того, із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця до нотаріальної контори вона не зверталася та наміру приймати спадщину не виявила. Таким чином, на момент відкриття спадщини, відповідач фактично зі спадкодавцем не проживала, у зв`язку з чим не може вважатися такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця. У шестимісячний строк вона не подала заяву про прийняття спадщини. Позивач, як спадкоємець за законом, після смерті спадкодавця 21.05.2020 звернулася до Рахівської ДНК із заявою про прийняття спадщини. встановлення факту непроживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , необхідно позивачу для отримання усієї спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця. На підставі наведеного, просила встановити факт постійного не проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем, ОСОБА_4 на час відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та визнати ОСОБА_3 такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 .
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, ОСОБА_5 від 04.01.2022 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 01.02.2022. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 24.03.2022, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, інформацію про факт перетинання державного кордону гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство України з 01.01.2018 по 31.05.2020.
05.05.2022, Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, надіслано до суду електронною поштою докази витребувані ухвалою суду від 24.03.2022.
Ухвалою суду від 11.05.2022, підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в залі Рахівського районного суду Закарпатської області за адресою: м. Рахів, вул. Карпатська, №15, Закарпатської області на 11 годину 00 хвилин, 14 липня 2022 року.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. 14.07.2022 представник позивача, адвокат Мігалі І.В. подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та без участі позивача. На задоволенні позову наполягає.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причину неявки суд не повідомила. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.
Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги відзив на позов, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що встановлення факту не прийняття спадщини може вплинути на спадкові права й обов`язки іншої особи - відповідача по справі ОСОБА_3 , тому справа повинна розглядатися в порядку позовного провадження.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого, повторно, 29 листопада 2010 року Рахівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №34, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 73 роки.
Оскільки спадщина за померлим ОСОБА_4 , відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у, цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Книги шостої "Спадкове право" ЦК України (в редакції 2004 року).
Згідно ст.ст.1217,1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Судом встановлено, що після смерті громадянина ОСОБА_4 відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі, на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 119,4 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м.
Право власності громадянина ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №147514796 від 30.11.2018.
Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №60264753 від 21.05.2020, стверджується, що громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за період свого життя заповіти не складав.
В зв`язку з наведеним, у відповідності до ч.2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , оскільки являється його дочкою, що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03 січня 1984 року та копією свідоцтва проодруження серії НОМЕР_3 від 22 лютого 2002 року, згідно якого позивач змінила своє прізвище після одруження на ОСОБА_7 .
Іншим спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , зі слів позивача, є відповідач по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка являється дочкою спадкодавця та сестрою позивача.
Стаття 1268 ЦК України проголошує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
У відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).
Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України, прийняла спадщину, після смерті свого батька ОСОБА_4 , оскільки 21 травня 2020 року подала до Рахівської ДНК заяву про прийняття спадщини, що стверджується копією заяви та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №60265266 від 21.05.2020.
Звертаючись з позовом до суду з позовною вимогою про встановлення факту непроживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , необхідно їй для отримання всієї спадщини, що відкрилася після смерті батька, ОСОБА_4 .
При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
В силу приписів статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем та її представником не доведено належними та допустимими доказами того, що відповідач ОСОБА_3 на час відкриття спадщини не проживала разоміз спадкодавцем ОСОБА_4 .
Зокрема позивачем та її представником не надано акту обстеження, довідки органу місцевого самоврядування, не заявлено клопотання про допит свідків, які б підтвердили що на момент смерті ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_3 не проживала постійно разом зі спадкодавцем.
Суд не бере до уваги, як належний та допустимий доказ витяг наданий Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України про надання інформації щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_8 за період з 01.01.2018 по 31.05.2020, оскільки такий свідчить лише про те, що відповідач сім разів за вказаний період тимчасово виїзджала за межі України та поверталась назад.
Вказана інформація не дає пістав рахувати, що відповідач ОСОБА_3 постійно проживає за межами України.
Натомість з постанови Державного нотаріуса Рахівської ДНК, ОСОБА_9 за №5 від 04.06.2020 вбачається, що позивачу, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки є ще один спадкоємець по закону - донька померлого ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, згідно довідки виданої Білоцерківською сільською радою 20.05.2020 за №303.
У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину - відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_4 , мешканка АДРЕСА_1 .
Відповідач, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 15 липня 2022 року.

Головуюча: М.О. Марусяк