печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Григоренко І.В.,

при секретарі судового засідання - Сестро-Животовській А.В.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

представника третьої особи-1: не з`явився,

представника третьої особи-2: не з`явився,

представника третьої особи-3: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Національного банку України (далі - відповідач, НБУ) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Державної казначейської служби України (далі - третя особа-1, ДКС України), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа-2, ФГВФО), Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - третя особа-3, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача шляхом списання Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень коштів з рахунку Національного банку України в рахунок відшкодування завданих збитків у вигляді неодержаного доходу та курсової різниці у розмірі 205 278,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.09.2014 року між ним (далі - Вкладник) та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) було укладено договір-заяву № 305835/30528/370-14 банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті (далі - Договір), відповідно до умов якого Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті Вкладника на вкладний рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 15 012,00 доларів США строком з 22.09.2014 року по 27.09.2015 року та за час користування коштами нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 13,10% річних. Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.09.2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 року № 171 про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит». Згідно рішення Правління НБУ від 17.12.2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Відповідно вказаного рішення розпочато процедуру виведення АТ «Банк «Фінанси та кредит» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 року до 04.05.2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Банк «Фінанси та кредит», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступника начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській О.С. строком на два роки з 18.12.2015 року по 17.12.2017 року включно. В подальшому строк ліквідації Банку було продовжено до 17.12.2019 року включно. Кредиторські вимоги позивача за вказаним договором було включено у розмірі 176 219,35 грн. до 4 черги вимог кредиторів. Разом з тим, ухвалою Верховного Суду від 12.02.2018 року залишено без змін ухвалу Вищого адміністративного суду України від 10.08.2016 року та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2016 року у справі № 826/7697/16, якою визнано протиправною бездіяльність НБУ у період з 01.01.2011 року по 17.09.2015 року щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», яка виразилась у порушенні строків: проведення інспекційної планової перевірки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не рідше одного разу на 36 місяців; надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» результатів інспекційних перевірок за періоди з 01.01.2008 року по 01.01.2012 року та з 01.02.2012 року по 01.12.2014 року, встановлених ст. 19 Господарського кодексу України; повідомлення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про встановлення рейтингової оцінки за системою САМЕLS за результатами інспекційних перевірок за періоди з 01.01.2008 року по 01.01.2012 року та з 01.02.2012 року по 01.12.2014 року. Визнано протиправною бездіяльність НБУ в періоди квітня 2012 року - липня 2012 року та березня 2015 року - травня 2015 року щодо невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі проведених перевірок та складених звіту про інспектування ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за періоди з 01.01.2008 року по 01.01.2012 року та з 01.02.2012 року по 01.12.2014 року та встановленої рейтингової оцінки САМЕLS. Відповідно до довідки АТ «Банк «Фінанси та кредит» залишок належних позивачу коштів за депозитним вкладом становить 176 219,35 грн. (25,06 грн. за 1 долар США), з урахуванням виплаченого ФГВФО відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. Позивач вказує, що на день звернення до суду з позовом 1 долар США становить 27,6793 грн., тому належні йому кошти за депозитним вкладом становлять 194 617,31 грн. Отже, курсова різниця - 18 397,96 грн., що є спричиненими збитками. Крім того, позивачем нараховано збитки у вигляді упущеної вигоди за період часу з вересня 2015 року (введення тимчасової адміністрації) по 03.08.2020 року у розмірі 186 880,89 грн. За таких обставин, позивач вважає, що внаслідок такого неправомірного рішення НБУ йому було завдано майнову шкоду у розмірі 205 278,85 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2020 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування майнової шкоди, та підготовче засідання у справі призначено на 10.12.2020 року.

29.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив в позові відмовити, зважаючи на те, що НБУ є особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, Законом України «Про Національний банк України» та іншими законами України, відтак, НБУ не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями НБУ. Отже, саме банк, з яким позивач уклав договір, є особою, яка несе відповідальність за неналежне надання послуг. Крім того, оскільки НБУ має особливий статус, а саме є особливим органом державного управління, то він не підпадає під суб`єктний склад осіб, які можуть нести відповідальність згідно ст. 1173 Цивільного кодексу України. Також представник відповідача у відзиві вказує, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед кредиторами, норми Закону про систему гарантування вкладів є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів у цих правовідносинах. Порушення права позивача щодо отримання коштів, розміщених на рахунках у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», не відбулося, зважаючи на те, що триває процедура ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», здійснюється продаж активів банку, а за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку здійснюється задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, позивачем не доведено завдання йому шкоди, оскільки як позивач сам зазначає у позові його вимоги були акцептовані у сумі 3 234 538,88 грн. Також позивачем не доведено вимоги щодо завдання йому збитків, що полягають у курсовій різниці та упущеній вигоді, оскільки такі вимоги не можуть бути абстрактними та повинні підтверджуватися відповідними доказами. При цьому, позивачем не доведено а ні факт заподіяння шкоди відповідачем, а ні наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіяною шкодою. Посилання на судові рішення адміністративних судів є безпідставними, оскільки під час розгляду справи № 826/10943/16 не знайшли свого підтвердження доводи щодо бездіяльності НБУ, що полягає у невжитті належних, своєчасних та адекватних заходів впливу при здійсненні банківського нагляду за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в частині контролю за порушеннями законодавства у сфері банківської діяльності.

30.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи-3 надійшли пояснення на позовну заяву, в яких останній просить в позові відмовити, оскільки вважає, що у даному випадку права позивача не порушені. Вказує, що позивач має право на отримання коштів за депозитними вкладами за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, оскільки ще триває процедура ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Задоволення вимог кредиторів здійснюється у порядку черговості, визначеній ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

30.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи-1 надійшли пояснення на позовну заяву, в яких останній просить в позові відмовити, оскільки вимоги про стягнення з НБУ шляхом списання казначейством в межах відповідних бюджетних призначень, коштів з рахунків НБУ є безпідставними. Зазначає, що у казначейства відсутня будь-яка законна можливість здійснити безспірне списання коштів з рахунків НБУ у зв`язку з відсутністю таких рахунків в органах казначейства. Крім того, представник ДКС України вказує, що оскільки НБУ має особливий статус, а саме, є особливим органом державного управління, то він не підпадає під суб`єктний склад осіб, які можуть нести відповідальність згідно ст. 1173 Цивільного кодексу України.

27.10.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи-2 надійшли пояснення на позовну заяву, в яких представник ФГВФО зазначив, що порушення права позивача щодо отримання коштів, розміщених на рахунках у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», не відбулося, зважаючи на те, що триває процедура ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», здійснюється продаж активів банку, а за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку здійснюється задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, норми Закону про систему гарантування вкладів є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів у цих правовідносинах.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2020 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 22.04.2021 року.

15.12.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи-2 надійшли додаткові пояснення на позовну заяву, в яких представник ФГВФО зазначив, що вимоги позивача включені в реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в четверту чергу, які будуть задоволені за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку.

25.01.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Захарової М.В. надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Захарової М.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

21.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Захарової М.В. надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

22.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання, в якій остання просить провести розгляд справи, призначений на 22.04.2021 року, без фіксування технічними засобами.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.04.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Захарової М.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.04.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 09.09.2021 року.

07.06.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Захарової М.В. надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Захарової М.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

25.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Захарової М.В. надійшла заява про відвід головуючого судді Григоренко І.В. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування майнової шкоди, яку відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021 року було передано судді Печерського районного суду м. Києва Соколову О.М.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.08.2021 року під головуванням судді Соколова О.М. у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Захарової М.В. про відвід головуючого судді Григоренко І.В. від розгляду даної цивільної справи відмовлено.

31.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Захарової М.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування майнової шкоди, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 21.12.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.12.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 14.04.2022 року.

21.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Захарової М.В. надійшло клопотання, яке передане головуючому судді після судового засідання 21.12.2021 року, про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.04.2022 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 29.11.2022 року.

21.04.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до завершення в Україні воєнного стану.

28.11.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи судової практики з розгляду подібних справ, а саме постанови Верховного Суду від 16.06.2022 року у справі № 757/75447/17-ц.

29.11.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Захарової М.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

29.11.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника НБУ.

В судове засідання 29.11.2022 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а представник позивача у заяві від 29.11.2022 року просила розглядати справу за відсутності позивача та його представника, представник відповідача у заяві від 29.11.2022 року просила розглядати справу за відсутності представника НБУ, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив що 22.09.2014 року між ОСОБА_1 (далі - Вкладник) та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) було укладено договір-заяву № 305835/30528/370-14 банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті (далі - Договір), відповідно до умов якого Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті Вкладника на вкладний рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 15 012,00 доларів США строком з 22.09.2014 року по 27.09.2015 року та за час користування коштами нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 13,10% річних (том 1 а. с. 9).

Факт внесення коштів ОСОБА_1 на вкладний рахунок підтверджується меморіальним валютним ордером № 37901231 від 22.09.2014 року (том 1 а. с. 10).

Згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови Правління НБУ від 17.09.2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Вказаним рішенням у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 року до 17.12.2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській О.С. строком на три місяці з 18.09.2015 року до 17.12.2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Вказаним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській О.С. на два роки з 18.12.2015 року до 17.12.2017 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1703 від 01.09.2016 року змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делегуються повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Вказаним рішенням всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, у тому числі, з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Валендюку В.С. з 05.09.2016 року.

На підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 27.11.2017 року № 5175 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком на два роки до 17.12.2019 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

При цьому, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини.

Як визначено у п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплені у ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, віднесення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило виконання банком своїх зобов`язань щодо виплати вкладу та відсотків позивачу.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань, є кредитором банку.

Отже після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку.

Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20.01.2015 року у справі № 6-2001цс15, в якій Верховний Суд України зазначає, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В подальшому така правова позиція підтримана і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 10.04.2019 року у справі № 182/7301/17 (провадження № 61-46092св18), у якій зазначається, що після введення у банку тимчасової адміністрації стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим. Акцептовані кредиторські вимоги не задовольняються за рахунок гарантованого державою відшкодування за вкладами, оскільки їх задоволення здійснюється у межах ліквідаційної процедури у порядку, визначеному статтею 52 Закону, за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та продажу майна банку.

У своїй постанові від 04.09.2019 року у справі № 243/8557/16-ц (провадження № 61-15759св18) Верховний Суд зазначає, що задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до статті 52 цього Закону.

Оскільки між позивачем та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» виникли договірні відносини, то стягнення суми вкладу позивачу повинно відбуватися на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», обов`язковими підставами відшкодування матеріальної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Перераховані складові для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду.

Отже, доводи позивача, що Національний банк України має нести майнову відповідальність за зобов`язаннями неплатоспроможного банку є необґрунтованими.

Щодо посилання позивача на встановлення у постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2016 року у справі № 826/7697/16, залишеній без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.08.2016 року, факту протиправності бездіяльності Національного банку України щодо невжиття останнім своєчасних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників, що призвело до доведення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до неплатоспроможності та неможливості повернення депозитних вкладів, то суд зазначає наступне.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

В силу положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 82 ЦПК України визначено випадки, у яких сторона звільняється від доказування обставин, на які посилається. Так, згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки ОСОБА_1 не був учасником у справі № 826/7697/16, то обставини, встановлені судовим рішенням у цій справі, не є такими, що не підлягають доказуванню у даній справі.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у вказаній постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2016 року у справі № 826/7697/16 не міститься жодного висновку, що внаслідок дій чи бездіяльності НБУ було порушено права вкладників АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в тому числі, і позивача, на отримання коштів за договорами банківського вкладу.

Посилання позивача на ст. 1173 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до ст. 1173 ЦК України, є органи державної влади або місцевого самоврядування, в яких реалізується їхня деліктність.

Згідно ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органами місцевого самоврядування відповідно до ст. 140 Конституції України є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління.

В силу п. 3.1 рішення Конституційного суду України від 26.02.2009 року № 6-рп/2009 у справі N 1-15/2009, Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (стаття 99). Особливість юридичного статусу Національного банку України полягає в тому, що, з одного боку, він має публічно-правовий статус особливого центрального органу державного управління, самостійного у своїй діяльності від органів державної влади (статті 6, 7, 24, 25, 53 Закону України «Про Національний банк України» від 20 травня 1999 року № 679-XIV, а з іншого - цивільно-правовий статус як юридичної особи, яка має відокремлене майно, що є об`єктом права державної власності і перебуває в його повному господарському віданні, та може вчиняти певні цивільно-правові правочини з комерційними банками, державою (статті 4, 29, 31, 42 Закону).

Отже, Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, самостійним у своїй діяльності від органів державної влади, тобто не є суб`єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 Цивільного кодексу України.

До того ж, у справах за ст. 1173 Цивільного кодексу України суд, по-перше, встановлює невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам; по-друге, суд встановлює, чи порушуються суб`єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У спорі, що розглядаються, доведення самого факту наявності шкоди є передумовою для встановлення наявності порушеного цивільного права.

Крім того, як встановлено ст. 4 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.

Аналогічна норма закріплена у ст. 5 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відповідно до якої Національний банк України не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором.

До функцій відповідача, перелік яких міститься у ст. ст. 6, 7 Закону України «Про Національний банк України», не належить вирішення спорів, що виникають у договірних відносинах між клієнтом і банком.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, позивачем не надано будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у доведенні АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до неплатоспроможності та доказів заподіяння шкоди протиправними діями чи бездіяльністю відповідача, оскільки розмір вкладу не є розміром шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та неправомірними діями відповідача. Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в позові відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, то судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 1058, 1166, 1173 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5, 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 2, 28, 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 2, 4, 6, 7 Закону України «Про Національний банк України», ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133, 141, 200, 259, 263-265, 273, 274, 280-282, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Національного банку України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування майнової шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 09.12.2022 року.

Суддя І.В. Григоренко