Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/3133/19
Провадження № 2/209/5/22
РІШЕННЯ

іменем України

"06" липня 2022 р. м.Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Золотих Л.М.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивача (адвоката) Долгова О.О.

представника відповідача (адвоката) Борщевич І.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Кам`янського міського нотаріального округу Бурдік Світлана Станіславівна, Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації на нерухоме майно Кам`янської міської ради у Дніпропетровській області, про визнання договору довічного утримання недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір довічного утримання, серія та номер № 1-498, укладений 29 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Другої камянської державної нотаріальної контори Кам`янського міського нотаріального округу Бурдік Світланою Станіславівною, що с підставо для скасування запису індексний номер 46225296 від 29.03.2019 року про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В обґрунтування свого позову вказала, що 23 серпня 2019 року, її донька, ОСОБА_4 прийшла провідати свою хвору бабусю, її мати ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою : АДРЕСА_2 , остання довгий час не відчиняла двері квартири, а ввечері коли у квартирі її матері загорілося світло, донька знову спробувала потрапити до неї. Квартиру відчинили незнайомі їй двоє чоловіків, які розповіли, що до квартири вони нікого не пустять, бабусю ніхто не побачить, бо вона нікого не хоче бачити, донька просила щоб її допустили до бабусі, щоб та сказала їй у вічі сама про це, але, як би донька не просила, ці двоє чоловіків так її і не допустили до бабусі. У якому ОСОБА_3 була стані вона не бачила у зв`язку з чим, її донька ОСОБА_4 викликала наряд поліції. В результаті розгляду заяви дочки було з`ясовано, що між ОСОБА_2 та її мамою ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, але сам договір її дочці ніхто не пред`явив. 27 серпня 2019 року вона також спробувала потрапити до квартири її матері, але ОСОБА_2 її не впустив, з цього приводу вона звернулася до Дніпровського відділу поліції. Поліція їй повідомила, що ОСОБА_2 зараз власник квартири на підставі договору довічного утримання від 29.03.2019 року, але сам договір вона також не бачила. 27 серпня 2019 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що дійсно 29.03.2019 року між її мамою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Кам`янського міського нотаріального округу Бурдік Світланою Станіславівною. 30 серпня 2019 року їй стало відомо, що її мати знаходиться у 7-й міській лікарні. Коли вона приїхала до лікарні, то побачила мати в дуже поганому стані, вона була побита, на її тілі було багато синців та садни, вона розповіла, що її бив ОСОБА_2 , тому хоче розірвати договір з ним, бо вважає що він хоче її смерті. Коли вона запитала чому мати взагалі з ним уклала цей договір, мати їй пояснила, що ОСОБА_2 вселив їй таку думку, що вона, її донька, покинула свою матір, припинила піклування про неї, а ОСОБА_2 обіцяв піклуватися в обмін на отримання квартири. Вони дійсно, у березні 2019 року посварились з матір`ю, але невдовзі примирились, і спілкувалися як і раніше. ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати померла в лікарні. 03.09.2019 року вона поховала свою мати, ОСОБА_2 відмовився виконувати укладений договір довічного утримання та ховати її мати. 13.09.2019 року Приватному нотаріусу Кам`янського міського нотаріального округу Геращенко Г.В. вона подала заяву про прийняття спадщини після померлої мати ОСОБА_3 , була заведена спадкова справа № 64740725. До теперішнього часу текст договору довічного утримання укладений 29.03.2019 року між її мамою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 їй не пред`явлений, відповідач відмовляється його надавати, в зв`язку з чим, вона буде заявляти в суді клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування даного договору з нотаріальної контори. Їй мати була пенсіонеркою, хворіла на серцево-судинну недостатність, атеросклеротичну хворобу серця, цукровий діабет, хворобу ніг, потребувала постійного догляду. Її мати уклала договір довічного утримання під впливом тяжкої обставини і на в край невигідних умовах.

Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року, задоволено заяву про забезпечення позову, накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , на підставі договору довічного утримання, серія та номер: №1-498, виданий 29.03.2019 року державним нотаріусом Другої кам`янської нотаріальної контори Дніпропетровської області Бурдік С.С. (а.с.34)

Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі і постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с.40).

05.11.2019 року представник відповідача - адвокат Борщевич І.О. подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що в січні 2019 року товариш відповідача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 познайомив ОСОБА_2 із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якої він встановлював супутникову антенну вдома, та яка попрохала його знайти добропорядну та відповідальну особу, яка зможе за нею доглядати, так як їй самій дуже важко жити, враховуючи її похилий вік та наявність хвороб, так як з родичами вона взагалі не спілкується і не підтримує сімейних відносин, в тому числі із позивачкою ОСОБА_1 , яка є її донькою та онукою ОСОБА_4 . Після знайомства із ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 погодився довічно доглядати ОСОБА_3 , при цьому з останньою були погодженні умови довічного догляду за нею та необхідність укладення договору довічного утримання. 29.03.2019р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 зобов`язується забезпечувати ОСОБА_3 утриманням та доглядом довічно. Вказаний договір був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., при цьому після посвідчення вказаного договору нотаріусом була накладена заборона відчуження вказаної квартири до виконання, припинення чи розірвання договору. З моменту укладення договору, а саме з 29.03.2019р. по 31.08.2019р. відповідач ОСОБА_2 відповідально здійснював утримання та догляд ОСОБА_3 , виконуючи при цьому усі умови договору довічного утримання, які полягали в забезпеченні ОСОБА_3 харчування, одягом, медикаментами, доглядом та необхідною допомогою, при цьому вказані обставини може підтвердити свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який неодноразово допомагав відповідачу ОСОБА_2 зі здійсненням обов`язків по догляду за ОСОБА_3 . Протягом догляду відповідачем ОСОБА_2 за ОСОБА_3 , остання не оспорювала договір довічного утримання, не подавала позовів про його розірвання або визнання недійсним, при цьому позивачкою ОСОБА_1 також не надано жодних доказів про намір ОСОБА_3 розірвати з відповідачем договору довічного утримання чи визнати його недійсним. Посилання позивачки ОСОБА_1 в позовній заяві про те, що 30.08.2019р. ОСОБА_3 потрапивши до 7-ої міської лікарні, була в дуже поганому стані та на її тілі було багато синців та саден, а також те, що вказані тілесні ушкодження були спричиненні відповідачем ОСОБА_2 не відповідають дійсності, так як позивачкою не надано жодних доказів спричинення відповідачем тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та жодних доказів звернення ОСОБА_3 протягом догляду за нею ОСОБА_2 до правоохоронних органів про спричинення їй тілесних ушкоджень, а також не надано жодних доказів звернення медичних працівників 7-ої міської лікарні до правоохоронних органів про наявність тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_3 при надходженні до лікарні. Відмова виконувати договір довічного утримання та здійснити поховання ОСОБА_3 , це зазначено позивачкою в позовній заяві не відповідає дійсності з огляду на наступне. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 померла в приміщенні 7-ої міської лікарні та направлена працівниками Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області в порядку ст. 238 КПК України для проведення судово - медичної експертизи трупу. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №1058 від 03.09.2019р. ОСОБА_3 померла внаслідок захворювання: серцево - судинної недостатності та атеросклеротичної хвороби серця. Відповідно до п. 6 договору довічного утримання від 29.03.2019р. набувач, тобто відповідач ОСОБА_2 , у випадку смерті відчужувача, тобто померлої ОСОБА_3 , зобов`язується оплатити вартість ритуальних послуг. 03.09.2019р. відповідачем ОСОБА_2 завчасно до часу отримання трупу ОСОБА_3 після проведення судово - медичної експертизи з Кам`янського відділення судово - медичної експерти були замовленні та оплачені ритуальні послуги в ритуальній конторі, загальною вартістю яких склала 2895 грн, для того, щоб поховати ОСОБА_3 та виконати умови договору довічного утримання. Відповідач ОСОБА_2 разом із його подругою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , прибувши в зазначений час до Кам`янського відділення судово - медичної експерти для отримання трупу ОСОБА_3 та отримання лікарського свідоцтва про смерть, необхідного в обов`язковому порядку для поховання померлої ОСОБА_3 , зустрівся в Кам`янському відділені судово - медичної експерти з позивачкою ОСОБА_1 та її чоловіком, які одразу критично сприйняли присутність відповідача та його подруги, та почали словесний конфлікт з приводу отримання трупу ОСОБА_3 та отримання лікарського свідоцтва про смерть. Конфлікт виражався з боку позивачки ОСОБА_1 з повною незгодою, щоб відповідач ОСОБА_2 виконував зобов`язання відповідно договору довічного утримання та Цивільного кодексу України, а саме отримав труп ОСОБА_3 , отримав лікарське свідоцтва про смерть та здійснив поховання померлої ОСОБА_3 , при цьому відповідачем був продемонстрований позивачці оригінал договору довічного утримання та роз`яснено норми Цивільного кодексу України щодо зобов`язання відповідача ОСОБА_2 у разі смерті ОСОБА_3 поховати останню. Посадові особи Кам`янського відділення судово - медичної експертизи усно пояснили, що труп ОСОБА_3 та лікарське свідоцтво про смерть отримає той, кому в порядку ст.238 КПК України прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури дасть письмовий дозвіл на видачу трупу ОСОБА_3 для поховання без проведення судово - медичної експертизи. 03.09.2019р. відповідач ОСОБА_2 керуючись ст.238 КПК України та «Порядком взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини», затвердженого спільним наказом ГПУ, МВС України та МОЗ України №807/1193/279 від 29.09.2017р. звернувся з письмовою заявою до керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури для отримання дозволу на видачу трупу ОСОБА_3 , додавши до заяви копію договору довічного утримання, однак в усному порядку отримав відповідь, що письмовий дозвіл на видачу трупу ОСОБА_3 буде видано за відповідним письмовим зверненням близькому родичу померлої, тобто позивачці ОСОБА_1 , при цьому відповідач будь - яким чином не зміг вплинути на дану ситуацію. Отримавши усну відповідь від представників Дніпродзержинської місцевої прокуратури про відмову у видачі відповідачу письмового дозволу на видачу трупу ОСОБА_3 , відповідач направився до Кам`янського відділення судово - медичної експертизи, де вже отримавши письмовий дозвіл прокурора позивачка ОСОБА_1 , отримувала лікарське свідоцтво про смерть та труп померлої ОСОБА_3 , умисно створюючи умови для невиконання відповідачем ОСОБА_2 зобов`язання відповідно до договору довічного утримання та чинного цивільного законодавства України. Відповідач знаходячись біля приміщення Кам`янського відділення судово - медичної експертизи висловив намір позивачці ОСОБА_1 про оплату ритуальних послуг для поховання ОСОБА_3 , як передбачено договором довічного утримання, однак позивачка ОСОБА_1 категорично відмовилася отримувати будь - які грошові кошти в рахунок оплати ритуальних послуг, умисно створюючи об`єктивні перешкоди виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 , в зв`язку з чим на місце події був викликаний наряд поліції. По прибуттю наряду поліції до відділення судово - медичної експертизи відповідач звернувся з письмовою заявою про перешкоджання йому позивачкою ОСОБА_1 виконання зобов`язання відповідно до умов договору довічного утримання та Цивільного кодексу України, при цьому позивачка разом із своїм близькими родичами продовжувала в присутності працівників поліції та свідка ОСОБА_6 чинити перешкоди відповідачу здійснити оплату ритуальних послуг. 10.09.2019р. відповідачем отримана письмова відповідь з Дніпродзержинської місцевої прокуратури за вищевказану заяву, де зазначено, що з урахуванням норм чинного кримінального процесуального законодавства України 03.09.2019р. письмовий дозвіл на видачу трупу ОСОБА_3 , прокурором видано за відповідним письмовим зверненням близькому родичу померлої, тобто позивачці ОСОБА_1 . Враховуючи неможливість отримання дозволу прокурора на видачу трупу ОСОБА_3 та здійсненню умисних дій позивачки ОСОБА_1 направлених на перешкоджання виконанню відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов`язання щодо поховання померлої ОСОБА_3 , відповідач не зміг здійснити поховання ОСОБА_3 з об`єктивних причин, при цьому вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, тобто являється невинуватим у порушенні зобов`язання. Не поховання відповідачем ОСОБА_2 померлої ОСОБА_3 не може бути підставою для розірвання чи визнання недійсним договору довічного утримання, а може бути підставою для відшкодування збитків особі, яка здійснила поховання, що повністю відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного суду України від 14.02.2018р. по справі №686/2676/15-ц. Щодо укладення договору довічного утримання між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах заперечують з огляду на наступне. 29.03.2019р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , діючи добровільно, цілеспрямовано, свідомо, розумно і на власний розсуд, без будь - якого примусу як фізичного, так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, обумовлених в договорі, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, не помиляючись щодо обставин обумовлених нижче, діючи без впливу обману, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють вкладений правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину) уклали договір довічного утримання. Відповідно до п.18 договору довічного утримання від 29.03.2019р. сторони стверджують, що однаково розуміють значення і умови договору та його правові наслідки, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, а також те, що договір не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину і не є правочином, що вчиняється відчужувачем, тобто ОСОБА_3 , під впливом тяжкої для нього обставин і на вкрай невигідних умовах. Посилання позивачки ОСОБА_1 в позовній заяві про те, що її мати ОСОБА_3 була пенсіонеркою, хворіла на серцево - судинну недостатність, атеросклеротичну хворобу серця, цукровий діабет, хворобу ніг, потребувала постійного догляду не є тяжкими обставинами, відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а навпаки вказані обставини, а також відсутність необхідного догляду зі сторони близьких родичів померлої ОСОБА_3 , зокрема позивачки ОСОБА_1 , про який остання умисно не зазначає в позовній заяві, і були основоположними підставами для укладення договору довічного утримання з метою отримання необхідного догляду до дня смерті ОСОБА_3 від сторонньої особи, а саме від відповідача ОСОБА_2 . Позивачкою ОСОБА_1 не доведено будь-якими належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилалися, як на підставу своїх позовних вимог, зокрема про відсутність вільного волевиявлення учасників правочину на його укладання, існування тяжких обставин при укладенні оспорюваного правочину, не доведено, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах (а.с.47-52).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.12.2019 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_7 про витребування доказів. Витребувано від Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 1»: - медичну картку на громадянку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ; - інформацію чи потребувала ОСОБА_3 з урахуванням її захворювань стороннього догляду, а також виписку із історії хвороби. Витребувано від Комунального закладу «Кам`янської міської лікарні № 7» Дніпропетровської області: - інформацію в якому стані поступила в стаціонарне відділення лікарні громадянка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_4 , а також копію епікризу. Витребувано від Територіального центру соціального обслуговування: - інформацію яка соціальна допомога надавалася громадянці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_4 , хто з працівників Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дніпровського району м. Кам`янського надавав їй соціальну допомогу та з якого часу (ПІБ працівників, їх місце реєстрації), також копію укладеного договору між ОСОБА_3 та Територіальним центром соціального обслуговування. Витребувано від Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району міської ради: - інформацію, чи зверталася громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , для отримання направлення в будинок-інтернат (пансіонат) для громадян похилого віку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_4 . Витребувано від сектору з питань усиновлення, опіки та піклування адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради: - інформацію чи оформлялася опіка гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_4 . (а.с.119-120)

Ухвалою суду від 17 червня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Долгов О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених в позові. Додатково позивачка надала пояснення про те, що 23.08.2019 року вона перебувала у Запорізській області. Подзвонила її донька і сказала, що бабуся не відчиняє двері. Викликала працівників поліції, які довго їхали, що прийшлося викликали другий наряд поліції. Тільки працівникам поліції відкрили двері двоє чоловіків ( ОСОБА_8 і ще хтось). ОСОБА_8 сказав, що це вже його квартира і є з цього приводу документи у нього. Доньку він не пустив у квартиру, а впустив тільки працівників поліції. Вона повернулася до м. Кам`янське вранці 24.08.2019 року із Запоріжжя. Двері їй ні 24, ні 25 серпня 2019 року ніхто не відчинив. 27 серпня 2019 року вона звернулася із заявою до поліції, що її не впускають до квартири її матері. Потім вона пішла до сімейного лікаря її матері, яка сказала, що відвідувала її матір місяць тому, і все було гаразд. 28.08.2019 року вона написала заяву в поліцію з приводу укладення договору довічного утримання між її мамою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який їй жодних документів не показав. Вона була у начальника соціального забезпечення ОСОБА_9 , яка повідомила, що ОСОБА_2 опекунство над ОСОБА_3 не встановлював. Матір вона не бачила. 30 серпня 2019 року їй зателефонували із лікарні, що її мати потрапила до лікарні. Вона з чоловіком та донькою приїхали у лікарню. Вона поспілкувалася із завідуючої відділенням та медсестрою. Коли вона зайшла до палати, де була її мати, то побачила, що обличчя в матері все побите, синці на ногах, руках. Вона спитала у матері, чи били її, і та відповіла, що так, били. Викликала поліцію. Її матір впевнили в тому, що вона покинула свою матір, а ті люди її доглянуть. Мати сказала, що жалкує, що уклала цей договір. Працівники поліції почали допитувати її матір, вона постійно плакала, у неї був важкий стан, вона хворіла на діабет 2 ступеню. Лікар попросив піти праціників поліції. Наступного дня, коли вони прийшла до лікарні, то дізналася, що її мати померла, та також вона дізналася, що до її матері приходив ОСОБА_2 . До моргу її не пустили. Вона наполягла на вскритті трупу її матері. Потім вона отримала дозвіл на поховання від прокуратури. Коли чекали перевозку, то ОСОБА_2 хотів забрати тіло матері та поховати. ОСОБА_2 викликав поліцію. Але працівники поліції порекомендували ОСОБА_2 не чинити перепони та дати рідним поховати матір. Вона після поховання матері неодноразово зверталася до поліції із заявами щодо неправомірних дій ОСОБА_2 відносно її матері. На відео, де ОСОБА_2 демонструє свій догляд за її мамою, він дав їй цукерку і солодкий сирок, але ж людині, яка хворіє на цукровий діабет цукерки та сирки солодкі їсти не можна. Продукти їй покупала спеціально найнята людина. У матері була велика пенсія і вона могла собі це дозволити. Вважає, що договір довічного утримання між її матір`ю та ОСОБА_2 був укладений при тяжких обставинах. Так, між нею та мамою були складні відносини. У матері зламалася антена і вона просила почекати. Але мати не стала чекати і сама викликала майстра. Майстер, який прийшов ремонтувати антену, на фотографії в квартирі матері впізнав колишнього чоловіка її доньки. Мати сказала, що погано відремонтували антену і на цій почві вони почали сваритися. Мати змінилася, стала скритною. Навіть інколи не відкривала двері, а через вікно казала, що їй нічого не потрібно. Майстер, який ремонтував антену її матері- це був ОСОБА_10 , який є племінником ОСОБА_2 . Мати про договір нічого їй не казала. Мати потребувала сторонньої допомоги, декілька разів на тиждень приходила соціальний працівник, з якою було укладено договір про надання соціальних послуг на платній основі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Борщевич І.О. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позовних вимог та надав в судовому засіданні пояснення, в яких зазначив, що в січні 2019 року ОСОБА_11 сказав, що бабуля, у якої він ремонтував телевізійну антену, потребує допомоги, її ображає онука. Три місяці він спілкувався із бабусею. Поспілкувався із сусідами, які сказали, що знають лише онуку бабаусі, з якою у бабусі був сварки. Крім того, ОСОБА_3 показала йому документи, згідно яких вона судилася з онукою. Онука хотіла визнати ОСОБА_12 недієздатною. ОСОБА_3 попросила про допомогу, та відмовилася від допомоги соціального працівника. Також ОСОБА_3 повідомила, що намагалася укласти договір дарування з колишнім чоловіком її онуки, але нотаріус відмовила і сказала, що вона може укласти договір довічного утримання. 29 березня 2019 року він із ОСОБА_3 уклали договір довічного утримання. Нотаріус виїжджала додому за місцем проживання ОСОБА_3 . Він продовжував доглядати бабусю, а ОСОБА_10 допомагав йому. Знімали на відео та фотографували догляд, оскільки так йому радили знайомі. Сусіди бабусі казали, що вони її доньку не бачили біля 3-х років. Він покупав бабусі продукти на ринку за свої гроші. Коли прийшла онука до бабусі, вони перебували в той час в квартирі. Онука викликала працівників поліції, ДСНС, швидку допомогу. Він показав поліції документи. Бабуся в присутності працівників поліції відмовилася впустити онуку до квартири. В серпні 2019 року ОСОБА_3 стало гірше на фоні цукрового діабету. ОСОБА_3 не хотіла їхати до лікарні. Він викликав лікаря і та вмовила ОСОБА_3 , що потрібно відвідати лікарню. Він привіз бабусю до 9-ої лікарні. Оскільки вона хворіла на цукровий діабет, лікар відмовилася приймати ОСОБА_3 , оскільки у неї були проблеми з ногами, навіть аж до ампутації. Він повіз ОСОБА_3 у 7-му лікарню, її поклали до відділення. В суботу ОСОБА_13 померла в лікарні від серцево-судинної недостатності. Він придбав все для поховання. Біля моргу він зустрів доньку померлої бабусі. Тіло видали за рішенням прокуратури донці. Додатково пояснив, що при підписанні Договору довічного утримання, нотаріус зачитувала текст договору, роз`яснювала ОСОБА_3 її права, обов`язки його, що він повинен виконувати. Та те, що якщо він не буде виконувати зазначене у договорі, то договір буде скасований. ОСОБА_3 чотири роки судилася із онукою. Він приходив до ОСОБА_3 три рази на тиждень, купував ліки від діабету, серця, тиску. Соціальних працівників він не бачив. Щодо зазначення позивачкою про синці у бабусі на ногах та руках, то у лікарів питань не виникало. останні 2 тижні ОСОБА_3 не ходила. Пенсію ОСОБА_3 отримувала сама, де зберігала гроші він не знає.

Представник третьої особи Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації на нерухоме майно Кам`янської міської ради у Дніпропетровській області Жежель С.С. в судовому засіданні

Третя особа - Державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Кам`янського міського нотаріального округу Бурдік С.С. просить розглянути справу у відсутності їх представника.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на свідоцтва про право власності на житло. Виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська 20.03.2001 року, зареєстрованого в Дніпродзержинському БТІ за №22158 в книзі:158 (а.с.62).

29 березня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір довічного утримання (а.с.62-65).

Відповідно до п. 1 цього Договору, Відчужувач - ОСОБА_3 передає Набувачу ОСОБА_2 у власність квартиру за номером сто двадцять два (122), житловою площею 30,4 кв.м., загальною площею 52,4 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_6 -афганців, будинок під мером чотирнадцять (14), а Набувач зобов`язується забезпечувати Відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Пунктом 4 цього Договору передбачено, що Набувач зобов`язана здійснювати довічне утримування і догляд Відчужувача, в цих цілях він зобов`язується забезпечувати Відчужувача харчуванням, одягом, медикаментами, доглядом, необхідною допомогою, вартість яких визначена сторонами щомісяця в розмірі одного прожиткового мінімуму, установленого законом. Готування їжі при цьому повинне здійснюватися нерідше одного разу на день, прибирання квартири, у якій буде проживати Відчужувач не рідше одного разу в тиждень, прання білизни не рідше двох разі на місяць. Придбання одягу, взуття, а також медикаментів повинно здійснюватися в міру необхідності.

Сторони домовились, що Відчужувач здобуває право безкоштовного довічного користування вищезазначеною квартирою, що належить ОСОБА_14 на праві власності, вільної від якої-небудь обтяжень і вимог третіх осіб.

Набувач зобов`язана у випадку смерті ОСОБА_15 зобов`язується оплатити вартість рітуальних послуг.

Згідно п. 12 цього Договору, право власності на вищезазначену квартиру виникає у Набувача з моменту державної реєстрації даного договору. Договір вважається укладеним з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п. 15 цього Договору, зміна умов договору, а також його розірвання, здійснюється за згодою сторін, а у випадку відмови однієї зі сторін від добровільного внесення змін або розірвання договору - у судовому порядку.

Таким чином, 29 березня 2019 року у ОСОБА_2 виникло право власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки це право було реалізоване з моменту державної реєстрації прав на нерухомість у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.66-67).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 (ас. 13).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №1058 від 03.09.2019 року, причинами смерті ОСОБА_3 стало серцева-судинна недостатність, атеросклеротична хвороба серця (а.с.15).

03.09.2019 року за №598 КП КМР «Міський спецкомбінат» на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про поховання ОСОБА_3 (а.с.14).

Згідно товарних чеків від 03.09.2019 року ОСОБА_1 було оплачено витрати за ритуальні послуги на загальну суму 5069, 90 грн. (а.с.17).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_16 є докою померлої ОСОБА_3 (а.с.12).

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , ОСОБА_16 16.01.1988 року уклала шлюб з ОСОБА_17 у Дніпровському відділі РАЦС м. Дніпродзержинська (а.с.11).

Позивач зареєстрована за адресою : АДРЕСА_5 (а.с.8-9).

До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом шестимісячний строк звернулась її донька - позивач ОСОБА_1 , 13.09.2019 року приватним нотаріусом Геращенко Г.В. була заведена спадкова справа № 64740725 (а.с.16).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ОСОБА_1 посилалася на те, що оскаржуваний договір довічного утримання від 29 березня 2019 року був вчинений ОСОБА_3 під впливом тяжкої обставини і на в край невигідних умовах.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 надала суду покази про те, що вона є директором кооперативного будинку, де мешкає ОСОБА_19 . Вона часто бачила, як ОСОБА_20 привозила свою мати ОСОБА_3 до себе додому, купувала їй продукти харчування. ОСОБА_21 вона познайомилась під час прогулянки біля під`їзду, після цього спілкувалась з нею по телефону. ОСОБА_22 розповіла їй про сварку з дочкою, а в кінці квітня 2019 року сказала їй, що дуже винувата перед дочкою і не знає, як налагодити з нею відносини. ОСОБА_19 їй розповідала про хворобу матері та після квітня 2019 року вони з дочкою ОСОБА_23 постійно приїздили до ОСОБА_3 . В серпні 2019 року я побачила чоловіка ОСОБА_19 , який повідомив, що вони з дружиною їдуть в лікарню до ОСОБА_3 . А через декілька днів вона дізналась, що ОСОБА_24 померла.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 надала суду покази про те, що в 2019 році вона працювала поштаркою і з березня по серпень 2019 року кожного 21-го числа місяця вона приносила пенсію ОСОБА_26 . ОСОБА_27 була погана пам`ять і вона завжди забувала, куди поклала гроші. Тому вона постійно телефонувала ОСОБА_19 та повідомляла про пенсію. В березні 2019 року ОСОБА_3 пересувалась по квартирі за допомогою табуретки. В квітні 2019 року ОСОБА_3 перебувала у чудовому настрої та повідомила, що примирилась з дочкою та онукою. Про договір вона їй нічого не казала, але повідомила, що накоїла щось погане і тепер не знає, як зізнатися у тому дочці. 21 серпня 2019 року в черговий раз вона принесла ОСОБА_3 пенсію, але остання не відчинила двері. 22 серпня 2019 року до неї приходив якийсь чоловік та цікавився пенсією ОСОБА_3 . Пізніше через вікно квартири вона побачила двох незнайомих чоловіків, постукала у вікно, але їй ніхто не відчинив. Вона зателефонувала онучці ОСОБА_23 . Коли приїхала ОСОБА_23 , вона також стукала у двері, але їй не відчиняли.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надала суду покази про те, що ОСОБА_1 її мати. 23 серпня 2019 року їй подзвонила поштарка та повідомила, що близько 11-00 години бабусю виносили з квартири якісь чоловіки. Близько 15-00 години вона приїхала до бабусі, але двері їй ніхто не відчинив. Близько 21-00 години у вікні загорілось світло, вона побачила силует чоловіка і викликала поліцію. Працівникам поліції відчинив двері ОСОБА_2 , вони увійшли до квартири, а її не впустили. ОСОБА_2 повідомив про те, що він є законним власником квартири, і що ОСОБА_3 уклала з ним договір довічного утримання. Вона побачила, що бабуся лежала в оголеному стані, нічого не розуміючи. Біля неї стояли ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Працівники поліції повідомили їй, що бабуся не бажає її бачити, і, так як вона не зареєстрована у цій квартирі, тому не має права входити до приміщення. Характеризуючи бабусю пояснила, що вона була дуже специфічною людиною, в неї часто відбувалися зміни в настрої. Іноді між ними виникали конфлікти, але потім вони примирювались. До бабусі приходили соціальні працівники. В квітні 2019 року вона приходила до бабусі, прибирала в квартирі, вони спілкувалися. Бабуся їй повідомила, що накоїла щось погане, але краще їй про це не знати. Про укладений договір довічного утримання бабуся їй не повідомляла. Також вона приходила до бабусі у травні 2019 року. Бабуся сама їй повідомляла коли до неї приходити. До 23 серпня 2019 року в квартирі у бабусі вона не бачила сторонніх людей. 30 серпня 2019 року їм з мамою зателефонували з лікарні та повідомили, що бабуся перебуває на лікуванні. Вони з мамою поїхали до лікарні, де побачили бабусю у поганому стані. На її тілі були садна, вона з ними не розмовляла. ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся померла.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надав суду покази про те, що у 2016, або у 2017 році до нього в майстерню прийшла ОСОБА_3 та просила встановити їй супутникову антену. Антена ним була встановлена. Приблизно через рік після цього йому зателефонував соціальний працівник та повідомив, що у ОСОБА_3 не працює телебачення. Він приїхав за її адресою, вона скинула через вікно ключі, він зайшов до квартири та налагодив телебачення. Через три-чотири місяці знову зателефонував соціальний працівник та повідомив про неполадки з телебаченням у ОСОБА_3 . Він знову приїхав та налагодив антену. Грошей за свої послуги він з неї не брав. ОСОБА_3 була у пригніченому стані, постійно плакала. В листопаді 2018 року ОСОБА_3 сама йому подзвонила та попросила приїхати. Він знову приїхав та налагодив антену. ОСОБА_3 попрохала залишитись та посидіти з нею. Раніше вона пересувалась по квартирі за допомогою палиці, а останній раз - за допомогою стільця. Під час їх бесіди ОСОБА_3 розповідала йому про те, що переймається за своє життя, бо боїться соціального працівника, яка одного разу сварила їй суп, після куштування якого у неї стали набрякати руки та ноги, почалась нудота. Лікар, який приїхав за викликом, повідомив, що це харчове отруєння. Також казала, що соціальний працівник дружить з її дочкою. Іноді приходить її онука з якоюсь дівчиною, б`ють вікна в її квартирі. ОСОБА_3 просила доглядати за нею, але він відмовився. Також просила найти чоловіка, який зможе її захистити. Вона сказала, що не бажає, щоб квартира після її смерті залишилась її родичам. Одного разу він зустрівся з ОСОБА_28 та запропонував йому доглядати за ОСОБА_3 . Він погодився. У березні 2019 року вони з ОСОБА_3 уклали договір довічного утримання. Одного разу він поїхав до ОСОБА_3 замість ОСОБА_29 , за його проханням, та відвіз їй продукти харчування. Вона була дуже вдячна йому за те, що він звів її з ОСОБА_29 . Іноді він допомагав ОСОБА_29 та здійснює догляд за ОСОБА_3 . За весь цей час родичів ОСОБА_3 він не бачив. Іноді приходила її онука та стукала у вікна та вимагала гроші. Одного разу ввечері до ОСОБА_26 приїхало багато людей, стали стукати в двері, але вона просила нікому не відчиняти. Цю ситуацію він вирішив зняти на відео. У серпні 2019 року йому подзвонив ОСОБА_28 та повідомив, що ОСОБА_26 погано, і він викликав швидку допомогу. Вона перебувала у стані коми, але у лікарню їхати відмовлялась. Пізніше її забрали до лікарні, де він з ОСОБА_29 її відвідували. Синці на її руках мабуть були від того, що вона виривалась від лікаря під час ін`єкцій, а на ногах, як сказав лікар, від її хвороби сахарний діабет. У серпні місяці він приїздив до ОСОБА_26 кожного дня, вона була дуже слаба, але усе розуміла.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 надав суду покази про те, що він є колишнім чоловіком онуки померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . В березні 2019 року він приїздив у гості до ОСОБА_3 , яка розповіла йому про сварку з онукою та про своє погане самопочуття. В квітні 2019 року йому зателефонував ОСОБА_2 та запропонував зустрітися. На зустріч ОСОБА_2 прийшов з ОСОБА_31 . Який запитувався про квартиру ОСОБА_3 . Через деякий час він ще приїздив до ОСОБА_3 яка розповіла йому про те, що з онукою вона примирилась, але «створила лихо», а саме уклала з ОСОБА_2 договір довічного утримання. А насправді бажає, щоб квартира залишилась її онуці.

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

29 березня 2019 року померлою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений Договір довічного утримання № 1-499, посвідчений державним нотаріусом Бурдік С.С. (а.с.62-65).

Відповідно до п. 1 цього Договору, Відчужувач - ОСОБА_3 передає Набувачу ОСОБА_2 у власність квартиру за номером сто двадцять два (122), житловою площею 30,4 кв.м., загальною площею 52,4 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_6 -афганців, будинок під мером чотирнадцять (14), а Набувач зобов`язується забезпечувати Відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Пунктом 4 цього Договору передбачено, що Набувач зобов`язаний здійснювати довічне утримування і догляд Відчужувача, в цих цілях він зобов`язується забезпечувати Відчужувача харчуванням, одягом, медикаментами, доглядом, необхідною допомогою, вартість яких визначена сторонами щомісяця в розмірі одного прожиткового мінімуму, установленого законом. Готування їжі при цьому повинне здійснюватися нерідше одного разу на день, прибирання квартири, у якій буде проживати Відчужувач не рідше одного разу в тиждень, прання білизни не рідше двох разі на місяць. Придбання одягу, взуття, а також медикаментів повинно здійснюватися в міру необхідності.

Сторони домовились, що Відчужувач здобуває право безкоштовного довічного користування вищезазначеною квартирою, що належить ОСОБА_14 на праві власності, вільної від якої-небудь обтяжень і вимог третіх осіб.

Набувач зобов`язана у випадку смерті ОСОБА_15 зобов`язується оплатити вартість рітуальних послуг.

Згідно п. 12 цього Договору, право власності на вищезазначену квартиру виникає у Набувача з моменту державної реєстрації даного договору. Договір вважається укладеним з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п. 15 цього Договору, зміна умов договору, а також його розірвання, здійснюється за згодою сторін, а у випадку відмови однієї зі сторін від добровільного внесення змін або розірвання договору - у судовому порядку.

Зі смертю відчужувача договір довічного утримання (догляду) між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , припинений в силу приписів ст. 755 ЦК України.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

За статтею 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 746 ЦК України встановлено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я, а набувачем - повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

Згідно ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечити відчужувача. Частина 3 ст. 749 ЦК України встановлює, що набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачене договором довічного утримання (догляду).

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Аналізуючи пояснення свідків, судом не встановлено обставин які б свідчили, що померла ОСОБА_3 уклала договір під тиском та не розуміла значення своїх дій.

Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність, або можливість використання за цільовим призначенням.

Верховний Суд України у п. 19 Постанови Пленуму N 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику про визнання правочинів недійсними" роз`яснив, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Позивачем не надано доказів того, що під час укладення Договору довічного утримання 29.03.2019 року № 1-499, ОСОБА_3 не розуміла своїх дій, наслідків його укладення, як і не надано доказів про визнання на момент укладення вищезазначеного Договору ОСОБА_3 недієздатною. Посилання позивачки на те, що Договір укладався за місцем проживання ОСОБА_3 , що неможливо на її думку, не заслуговують на увагу. Законодавством передбачено здійснення виїзду нотаріусів для посвідчення договорів за місцем проживання осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до ст.15, ч.2 ст.16, ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Із змісту ч. 2 ст.5 ЦПК України вбачається, що суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону лише у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду.

З наведеного вище випливає, що суд позбавлений за своїм розсудом визначати інший спосіб захисту права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду якщо законом чи договором передбачено інший спосіб захисту ніж той який особа обрала при зверненні до суду.

Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Зокрема ч.2 ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6)зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Отже звертаючись до суду позивачкою на свій розсуд було обрано спосіб захисту свого права за ст. 225 ЦК України, який полягає у передбаченому п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способу захисту, як визнання правочину недійсним.

Суд вважає, що спосіб захисту права, що обрала позивачка ОСОБА_1 передбачений вищенаведеними нормами закону є ефективним засобом захисту, проте є таким, що не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Інші документи додані сторонами до справи не спростовують встановлених судом обставин і не змінюють висновків суду.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивачка не виконала обов`язок по доведенню обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; тощо.

Суд дає критичну оцінку доводам позивачки та її поясненням у судовому засіданні, оскільки її доводи про те, що вищевказаний спірний правочин є недійсним нічим не підтверджені, оскільки на даний час договір довічного утримання є чинним, виконувався, сторонами умови не порушувались.

Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з часу укладення договору довічного утримання повністю виконував його умови як щодо утримання, харчування, догляду, необхідної допомоги так і щодо матеріального забезпечення, щомісячна вартість якого була визначена сторонами в розмірі одного прожитковогот мінімуму.

Вказані обставини підтверджуються як власними поясненнями ОСОБА_2 так і тим, що за життя ОСОБА_3 не ставила питання щодо розірвання договору.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11 ,60, 130, 212-215ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_19 до ОСОБА_2 , треті особи: Державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Кам`янського міського нотаріального округу Бурдік Світлана Станіславівна, Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації на нерухоме майно Кам`янської міської ради у Дніпропетровській області, про визнання договору довічного утримання недійсним- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 14 липня 2022 року.

Суддя Лобарчук О.О.