Справа № 199/6950/21
(2/199/413/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

27.06.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Куземі О.Г.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Карлової Тетяни Геннадіївни про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що вона є внутрішньо переміщеною особою, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у м. Донецьку. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на належне останньому майно, зокрема на недоотриману пенсію. 11 серпня 2021 року позивач звернулась до Шостої ДДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, однак в той же день державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмову мотивовано неподанням позивачем довідки органу реєстрації місця проживання, що унеможливило встановлення кола спадкоємців, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і прийняли спадщину. Вказану постанову позивач вважає такою, що порушує її права, оскільки позивачем було вчинено всі залежні від неї дії для отримання свідоцтва про право на спадщину. Крім того, відповідно до листа Міністерства юстиції України від 03 березня 2016 року №1535/13/32-16, норм чинного законодавства надання довідки житлово-експлуатаційної організації з місця проживання спадкодавців, які проживали та були зареєстровані на території проведення антитерористичної операції, не може вимагатися. А оскільки є труднощі в отриманні інформації на непідконтрольній території України, відомості про наявність/відсутність осіб, які постійно проживали, тобто були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, зазначаються спадкоємцями у відповідних заявах. Повторне заведення спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим. Тому державний нотаріус, до якого звернулась позивач, мав виходити з того кола спадкоємців, які звернулись із відповідними заявами про прийняття спадщини, і єдиним таким спадкоємцем є позивач. За таких обставин позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила скасувати оспорювану нею постанову відповідача про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11 серпня 2021 року та зобов`язати відповідача вирішити питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу по матеріалами спадкової справи.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суд м. Дніпропетровська від 13 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача копію спадкової справи після смерті чоловіка позивача.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суд м. Дніпропетровська від 19 січня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримала, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у ньому підстав та обставин.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляд справи повідомлялась, надіслала до суду заяву про проведення судового засідання за своєї відсутності.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи.

Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач з 24 листопада 2014 року є внутрішньо переміщеною особою, постійне місце проживання якої знаходилось за адресою АДРЕСА_1 , а теперішнє АДРЕСА_2 , що підтверджується копією відповідної довідки та копією паспорту позивача.

Також судом встановлено, що позивач з 21 червня 1968 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією паспорту позивача, копією паспорту ОСОБА_3 , копією свідоцтва про одруження.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року по справі №199/4672/21, яке набрало законної сили 02 серпня 2021 року, встановлено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьку чоловіка позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Копія рішення суду наявна в матеріалах справи.

Внаслідок смерті чоловіка позивача відкрилась спадщина на належне останньому майно, зокрема на недоотриману пенсію на суму 137166,73 гривень, що підтверджується копією листа Відділу опрацювання пенсійної документації №2 Управління з питань виплати пенсій ГУ ПФ України в Дніпропетровській області від 20 липня 2021 року.

09 липня 2021 року позивач звернулась до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після чоловіка у вигляді недоотриманої спадкодавцем пенсії. У своїй заяві позивач повідомила, що інших спадкоємців немає. На підставі такої заяви була заведена спадкова справа, в рамках якої державним нотаріусом перевірено відсутність інших спадкових справи щодо цього спадкодавця, підтверджено наявність спадкового майна у вигляді недоотриманої пенсії. Викладене підтверджується матеріалами спадкової справи.

11 серпня 2021 року відповідачем по справі за наслідками розгляду заяви позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсії, що належала померлому чоловікові позивача. Постанова мотивована тим, що позивачем не подано довідку органу реєстрації місця проживання, у зв`язку із чим неможливо встановити коло можливих спадкоємців, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та є такими, що прийняли спадщину. Копія постанови наявна в матеріалах справи.

Крім того, судом встановлено, що матеріали спадкової справи, заведеної після смерті чоловіка позивача, не містять жодних відомостей щодо наявності інших спадкоємців, окрім позивача, а також доказів щодо вчинення нотаріусом дій задля з`ясування наявності таких спадкоємців, їх повідомлення через пресу тощо

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р.

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За змістом норм ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нормою ст.1227 ЦК України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ст.ст.1220, 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України (спадкування за законом). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця (час відкриття спадщини).

Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України.

Нормою ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом норм ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України (шість місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р м. Донецьк віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

За змістом ст.9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст.11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Згідно ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про нотаріат» до нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси, належить видача свідоцтва про право на спадщину.

Положеннями ст.66 Закону України «Про нотаріат» визначено, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Нормою ст.67 Закону України «Про нотаріат» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно ст.68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Аналогічні положення містить пп.4.14 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку.

Статтею 63 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

За змістом ст.ст.46, 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України. Схожі положення містить п.1 глави 7 розділу І Порядку.

З метою дотримання прав і свобод осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, та у зв`язку з надходженням до Міністерства юстиції України численних звернень громадян щодо витребування нотаріусами довідок житлово-експлуатаційних організацій при заведенні спадкових справ та видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті осіб, які проживали та були зареєстровані на території проведення антитерористичної операції, Міністерством Юстиції України у Листі від 03.03.2016 №1535/13/32-16 було надано роз`яснення, відповідно до якого, надання довідки житлово-експлуатаційної організації з місця проживання спадкодавців, які проживали та були зареєстровані на території проведення антитерористичної операції, не може вимагатися.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам та інші.

За змістом п.п.2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 розділу ІІ Порядку при заведені спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведеної спадкової справи іншими нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийняття заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Отже, повторне заведення спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим.

Згідно ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

У відповідності до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, за змістом наведених вище норм закону постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії може бути оскаржена до суду особою, прав та інтересів якої стосується нотаріальна дія, у вчиненні якої відмовлено.

При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус, серед іншого, вправі витребовувати додаткові відомості щодо наявності/відсутності інших спадкоємців (осіб, які закликаються до спадкування) шляхом направлення запитів до уповноважених на те органів. З огляду на те, що є труднощі в отриманні такої інформації на непідконтрольній Україні території, відомості про наявність/відсутність осіб, які постійно проживали, тобто були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини зазначаються спадкоємцями у відповідних заявах. При цьому, нотаріус має роз`яснити спадкоємцям положення ст.27 Закону України «Про нотаріат» щодо відповідальності за подання неправдивих відомостей, а також наслідки прийняття спадщини іншими спадкоємцями (за згодою спадкоємців або через суд) з урахуванням норм ст.1280 ЦК України, яка передбачає порядок перерозподілу спадщини.

Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі №221/3306/17.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то приймаючи до уваги, що останнім місцем проживання спадкодавця позивача є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (територія проведення антитерористичної операції), позивачем при поданні заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину було повідомлено державного нотаріуса (відповідача) про відсутність інших спадкоємців, будь-які докази наявності таких спадкоємців, окрім позивача, матеріали спадкової справи не містять, як і доказів вчинення нотаріусом дій щодо встановлення кола всіх спадкоємців померлого чоловіка позивача на виконання норм ст.ст.5, 46, 46-1, 63 Закону України «Про нотаріат», а також приймаючи до уваги, що єдиною підставою для винесення оскаржуваної позивачем постанови відповідача слугувало неможливість встановлення нотаріусом всіх спадкоємців померлого через неподання позивачем довідки органу реєстрації місця проживання, подання якої не вимагається з огляду на наведені судом норми законодавства та роз`яснення, зокрема через те, що правовідносини стосуються спадщини після смерті особи, яка проживала та була зареєстрована на території проведення антитерористичної операції, суд приходить до висновку про неправомірність оскаржуваної постанови державного нотаріуса, а отже і наявність підстав для задоволення прозову в частині позовної вимог про скасування такої постанови.

Щодо другої позовної вимоги про зобов`язання Шостої ДДНК вирішити питання про видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, то в суду відсутні передбачені законом підстави для задоволення такої вимоги з огляду на наступне.

Відповідно до ст.8-1 Закону України «Про нотаріат» будь-яке втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків або спонукання до вчинення ним неправомірних дій, у тому числі вимагання від нього, його помічника, інших працівників, які знаходяться у трудових відносинах з нотаріусом, відомостей, що становлять нотаріальну таємницю, забороняється і тягне за собою відповідальність відповідно до законодавства.

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право відмовити у вчиненні нотаріальної дії за певних умов.

Ураховуючи викладене, нотаріус має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. До виключної компетенції нотаріуса належить і прийняття рішень про видачу свідоцтва про право на спадщину чи відмову у видачі такого свідоцтва за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність нотаріуса, зобов`язуючи його приймати такі рішення. Схожий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі №130/2006/17.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останньою при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст.11, 15, 16, 1216-1218, 1220, 1223, 1227, 1258, 1261, 1268-1270, 1296 ЦК України, ст.9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст.11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст.5, 34, 46, 46-1, 49, 50, 63, 66-68 Закону України «Про нотаріат», п.1 глави 7 розділу І, п.п.2.1, 2.2, 2.4 розділу 2, пп.4.14 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) до державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Карлової Тетяни Геннадіївни (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 15; ЄДРПОУ нотаріальної контори 02891026) про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати постанову державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Карлової Тетяни Геннадіївни від 11 серпня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесену в рамках спадкової справи №538/2021, яка (справа) відкрита після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У порядку розподілу судових витрат стягнути з державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Карлової Тетяни Геннадіївни (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 15; ЄДРПОУ нотаріальної контори 02891026) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) в рахунок відшкодування сплаченого останньою судового збору 908 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко