Провадження номер 2/741/216/22
Єдиний унікальний номер 741/1492/21
РІШЕННЯ

іменем України

05 липня 2022 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Багмута О.С.,

представника відповідача адвоката Яреська Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі Носівського районного суду Чернігівської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк»» звернулося до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 30168 грн. 83 коп., що виникла станом на 15 листопада 2021 року, а також судового збору в розмірі 2270 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав анкету-заяву № б/н від 29 вересня 2015 року, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, що діяли на момент підписання анкети-заяви, які згідно із заявою отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі, а також наказом банку про їх затвердження.

Уважає, що шляхом підписання заяви між сторонами відповідно до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору як банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України), так і кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов користування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 34000 грн. 00 коп. Оскільки відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, тому станом на 15 листопада 2021 року виникла заборгованість на суму 30168 грн. 83 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за кредитом - 26409 грн. 96 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 3758 грн. 87 коп.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Одночасно постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

18 січня 2022 року представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу (правову) допомогу у розмір 4000 грн. 00 коп. У відзиві зазначив, що ОСОБА_1 дійсно 29 вересня 2015 року підписав анкету-заяву, лише для того щоб отримати банківські послуги, а саме оплати рахунок в інтернет-магазині на суму 120 грн. 00 коп. В той же день відповідачу було відкрито кредитну картку № НОМЕР_1 , однак доказів на підтвердження того, що дана кредитна картка була видана відповідно до підписаної анкети-заяви та на яких умовах вона видана матеріали справи не містять. Зазначає, що наявні у справі Умови та Правила надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» є неналежними доказами, адже вони не підписані ОСОБА_1 . Довідки про надання карток та зміну умов кредитування так само є неналежними доказами, оскільки не містять жодної прив`язки до анкети - заяви від 29 вересня 2015 року, натомість стосуються «договору б/н» без зазначення як дати його укладення так і інших ознак. Вказує, що позивач незаконно, в односторонньому порядку змінив ліміти на банківських картках ОСОБА_1 , а надані АТ КБ «ПриватБанк» розрахунки є неналежними та неправильними, адже сплачені відповідачем кошти не зараховувались в рахунок погашення заборгованості, так як було отримано 470137 грн.14 коп., а сплачено 517 891 грн. 72 коп. (а. с. 138-149). Також до відзиву було додано контррозрахунок на підставі виписок за договором № б/н за період 14 грудня 2017 року - 18 листопада 2021 року (а. с. 151-156).

Представник позивача у відзиві на зустрічну позовну, який надійшов до суду 09 лютого 2022 року зазначив, що підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідач як клієнт банку з ними ознайомився та зобов`язувався виконувати їх умови, адже його підпис свідчить, що позичальнику добре були відомі і цілком зрозумілі всі умови такого договору і він вважав їх справедливими по відношенню до себе. З виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається активне використання ним з 15 грудня 2017 року кредитного рахунку та користування кредитними коштами. Також, АТ КБ «ПриватБанк» правомірно, відповідно до Умов договору як змінювало кредитний ліміт, перевипускало кредитну картку так і здійснювало договірне списання з рахунку клієнта, а сам клієнт мав обов`язок самостійно знайомитися зі станом свого карткового рахунку. Наданий банком розрахунок заборгованості за своєю природою не є первинним документом, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахування в певні періоди часу. Черговість погашення заборгованості визначалась договором та не була порушена банком, а нарахування комісії за річне обслуговування за картками «Універсальна GOLD» відповідає Тарифам банку, з якими був ознайомлений позичальник. Підписавши 29 вересня 2015 року анкету-заяву та пройшовши ідентифікацію, відповідач як клієнт отримав можливість користуватись усіма послугами, які надає АТ КБ «ПриватБанк»(а. с. 171-180).

Представник позивача акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення. Окремо 06 грудня 2021 року подав письмове клопотання про розгляд справи за відсутності позивача зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 125).

Відповідач, який належним чином повідомлявся судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом надсилання судової повістки про виклик за адресою місця реєстрації, у судове 05 липня 2022 року не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Яресько Т.В. проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що позивачем не надано належних доказів, які посвідчують видачу кредитних коштів або розміру іншої суми кредитного ліміту. Зазначив, що з розрахунку заборгованості не зрозуміло розмір встановленого початкового кредитного ліміту, строку дії договору, не зрозумілий і порядок нарахування відсотків, пені, тощо. Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач, не є доказом, який підтверджує надання кредиту та наявність кредитних правовідносин, оскільки сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачу не є підтвердженням наявності заборгованості. Звертав увагу, що позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. Просив також звернути увагу на висновки Верховного Суду, які викладені в постанові від 09 січня 2020 року по справі №643/5521/19 (провадження №61-20093св19).

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст. 5 цього ж Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормою ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із матеріалів справи слідує, що позичальнику ОСОБА_1 було надано такі кредитні картки:

№ НОМЕР_1 , дата відкриття 29.09.2015, термін дії 03/19;

№ НОМЕР_2 , дата відкриття 14.12.2017, термін дії 05/21;

№ НОМЕР_3 , дата відкриття 23.10.2017, термін дії 10/21, що підтверджується довідкою позивача (а. с. 13).

Позивач 29 вересня 2019 року надав ОСОБА_1 у користування грошові кошти в розмірі 0 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок НОМЕР_1 , який 29 вересня 2015 року було зменшено до 0 грн. 00 коп., 14 грудня 2017 року зменшено до 0 грн. 00 коп., 15 грудня 2017 року збільшено до 8000 грн. 00 коп., 02 лютого 2018 року збільшено до 10000 грн. 00 коп., 02 лютого 2018 року збільшено до 11000 грн. 00 коп., 02 лютого 2018 року збільшено до 12000 грн. 00 коп., 04 лютого 2018 року збільшено до 13500 грн. 00 коп., 04 лютого 2018 року збільшено до 14000 грн. 00 коп., 05 лютого 2018 року збільшено до 15000 грн. 00 коп., 05 лютого 2018 року збільшено до 16000 грн. 00 коп., 06 лютого 2018 року збільшено до 17000 грн. 00 коп., 06 лютого 2018 року збільшено до 18000 грн. 00 коп., 06 лютого 2018 року збільшено до 19000 грн. 00 коп., 06 лютого 2018 року збільшено до 20000 грн. 00 коп., 13 лютого 2018 року збільшено до 22000 грн. 00 коп., 13 лютого 2018 року збільшено до 23000 грн. 00 коп., 13 лютого 2018 року збільшено до 24000 грн. 00 коп., 14 лютого 2018 року збільшено до 25000 грн. 00 коп., 14 лютого 2018 року збільшено до 27000 грн. 00 коп., 23 квітня 2018 року збільшено до 29500 грн. 00 коп., 23 квітня 2018 року збільшено до 32000 грн. 00 коп., 24 квітня 2018 року збільшено до 33000 грн. 00 коп., 07 травня 2018 року збільшено до 33500 грн. 00 коп., 07 травня 2018 року збільшено до 34000 грн. 00 коп., а 26 липня 2018 року зменшено до 0 грн. 00 коп. (а. с. 12).

У судовому засіданні установлено, що 29 вересня 2015 року відповідач ОСОБА_1 заповнив анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. При цьому, бажаного кредитного ліміт за обраною платіжною карткою не зазначено, та, окрім персональних даних ОСОБА_1 , вказана анкета-заява не містить відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем, а також запропоновані відповідачу конкретні умови.

Таким чином, у анкеті-заяві підписаної сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків за користування кредитом та не визначено їх розмір.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 та 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Факт надання в розпорядження відповідачу кредитних коштів та користування ними підтверджується наданим банком до позовної заяви розрахунком заборгованості за вказаним договором, випискою з особового рахунку ОСОБА_1 про рух коштів, з якого вбачається, що відповідач користувався виданими йому кредитними картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та кредитними коштами банку шляхом зняття готівки у банкоматі, погашав заборгованість, поповнював мобільний та картку в терміналі самообслуговування, розраховувався за придбані товари та надані послуги в Інтернет-магазині тощо (а. с. 75-123).

Укладений між сторонами кредитний договір від 29 вересня 2015 року у вигляді підписаної відповідачем заяви-анкети не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Ураховуючи ті обставини, що відповідач умови кредитного договору не виконував, використані кредитні кошти банку не повернув, суд уважає доведеним фактичне отримання та використання коштів, а тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, яка складається, зокрема, із заборгованості за тілом кредиту на суму 26409 (двадцять шість тисяч чотириста дев`ять гривень) грн. 96 коп. необхідно задовольнити.

Окрім цього, позивач, звертаючись із позовними вимогами про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 3758 грн. 87 коп. станом на 15 листопада 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 та 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками позивач посилається на договір про надання банківських послуг, у редакції, що діяла на момент підписання заяви, згідно з п. 2.1.1.2.12.7.2., за яким в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 365 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6.1. договору.

Однак, договір про надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» суд не може визнати складовою кредитного договору, оскільки він не підписаний та не визнається позичальником, а також тому, що такий договір прямо не передбачений в заяві позичальника від 29 вересня 2015 року, яка безпосередньо ним підписана.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 15) та Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 16-65) не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитом.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що АТ КБ «ПриватБанк» при укладенні договору з ОСОБА_1 дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Таким чином, суд уважає необґрунтованими вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, нарахованими відповідно до Умов та правил банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк».

Наведена правова позиція також сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (у справі № 342/180/17), яка відповідно до положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, ураховуючи, що з наведеного не можливо встановити правову підставу та порядок нарахування банком відсотків, які він просить стягнути, відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за такими відсотками, які станом на 15 листопада 2021 року становили суму 3758 грн. 87 коп., а відтак вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, так як є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища відповідача.

Окремо суд звертає увагу на те, що користування ОСОБА_1 кредитною карткою та часткове погашення коштів само по собі жодним чином не свідчить про достеменну обізнаність відповідача, як це передбачено вимогами законодавства, про умови зміни розміру кредитного ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків. Отже, факт користування такими коштами не породжує виникнення зобов`язання, яке витікає із заяви відповідача від 29 вересня 2015 року, а має іншу правову природу.

Доводи представника відповідача про те, що між сторонами у справі не було укладено кредитного договору, адже анкета-заява не містить у собі істотних умов для такого договору, водночас, до матеріалів справи не долучено жодних доказів про те, що ОСОБА_1 отримував кредитні кошти, а виписка не є належним доказом у справі, суду не приймає.

Відповідно до п. 5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18 червня 2003 року № 254 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08 липня 2003 року за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п. 5.1. даного Положення).

В матеріалах справи наявна банківська виписка за договором б/н за період 29.09.201518.11.2021, яка відповідно до Переліку типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту України від 12 квітня 2012 року № 578/5, має статус первинного документу, адже фіксує факт виконання операції та служить підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах (а. с. 75-123).

Вказана виписка є належним та допустимим доказом факту користування відповідачем кредитними коштами на кредитних картках, виписка містить інформацію про рух коштів на балансі карткових рахунків відповідача № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції).

Суд відхиляє доводи представника відповідача на недоведеність розміру заборгованості, оскільки ним не було доведено належними і допустимими доказами його твердження про неправильний розмір заборгованості, зокрема те, що частину із сплачених ОСОБА_1 коштів безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, штрафів та пені, а не в рахунок погашення заборгованості, так як ним не заявлялося клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи щодо з`ясування таких питань.

Щодо тверджень представника відповідача про односторонню зміну лімітів на банківських картках ОСОБА_1 суд зазначає, що відповідачем розмір кредитного ліміту в момент користування ним кредитними коштами ніяким чином не заперечувався.

Відповідно до наявної у справі копії договору Умов та Правил надання банківських послуг (п. 2.1.1.2.3.) банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. (а. с. 52)

Також, пунктом 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Додатково вказано, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.

Між тим, при вирішенні виниклого спору визначальну роль відіграє саме заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті, а відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через РOS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові.

Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з положень п. 3. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (87,54 %), суд уважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача в рахунок повернення судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 1987 грн. 16 коп., які підтверджені документально (а. с. 74).

Витрати професійної правничої допомоги, понесені відповідачем ОСОБА_1 слід залишити за останнім.

На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549, 551, 599, 1050, 1048, 1054 та 1056 ЦК України та керуючись ст. ст. 141, ч. 2 ст. 247, 259, 263, 264 та 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 15 листопада 2021 року в загальному розмірі 26409 (двадцять шість тисяч чотириста дев`ять ) гривень 96 коп., яка складається із заборгованості за кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1987 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 16 коп. у рахунок повернення коштів по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», юридична адреса: м. Київ, вулиця Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 08 липня 2022 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА