ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року

м. Київ

справа № 320/11983/13-ц

провадження № 61-16749св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М.,

Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (відповідач за зустрічним позовом),

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_2 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на постанову Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, прийняту колегією у складі суддів: Маловічко С. В., Гончар М. С., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказував про існування істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі йому на час розгляду справи, що відповідно до пункту 1 частини другої

статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Вказує, що висновком експерта № 3198/3199-16 від 16 грудня 2016 року судово-економічної експертизи, проведеної у справі № 320/780/16-ц, встановлено, що обов`язок ОСОБА_1 сплачувати щомісячно 303,03 доларів США на користь кредитора за кредитним договором № від 11 грудня

2006 року не відповідає умовам цього договору.

Зазначає про те, що вказані обставини не встановлені судом та не могли бути йому відомі під час розгляду даної справи, тому вважав існуючими підстави для перегляду заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 13 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за нововиявленими обставинами.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 просить переглянути за нововиявленими обставинами заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня

2015 року, яке набрало законної сили 12 лютого 2016 року. При цьому подальшеподання ОСОБА_1 24 листопада 2017 року апеляційної скарги на зазначене судове рішення, поновлення йому 14 грудня 2017 року строку на апеляційне оскарження судового рішення та прийняття постанови від 19 квітня 2018 року за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, не змінюють дату набрання заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року законної сили.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що заявник пропустив присічний строк для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційному перегляду підлягають судові рішення, які не набрали законної сили, тому у випадку поновлення особі строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за такою скаргою, вважається, що судове рішення не набрало законної сили. Оскаржуване судове рішення набирає законної сили саме з моменту прийняття апеляційним судом відповідної постанови за наслідками розгляду апеляційної скарги, тому висновки місцевого суду про те, що апеляційне оскарження рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня

2015 року не змінює строків набрання цим рішенням законної сили є помилковими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі - ТОВ «ФК «Позика») подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 пропустив трирічний строк, яким обмежується подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. На думку заявника, суд апеляційної інстанції здійснив помилкове тлумачення статті 273 ЦПК України.

Зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 9 січня 2020 року у справі № 2-3923/11 (провадження № 61-1706св19), про те, що звернення з повторною апеляційною скаргою, щодо якої постановлена ухвала про закриття апеляційного провадження, не може бути підставою для зміни дати набрання рішенням законної сили, яке було предметом апеляційного й касаційного перегляду, та яке залишено без змін.

Заявник вказує про неврахування судом апеляційної інстанції того, що

у 2017 році ОСОБА_1 звертався із заявою про перегляд вказаного заочного рішення за нововиявленими обставинами; ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 5 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2017 року та постановою Верховного Суду від 4 березня 2020 року, відмовлено у задоволенні вказаної заяви. На думку заявника, повторне звернення ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами свідчить про зловживання ним процесуальними правами.

Також заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції необґрунтовано відхилено його клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із встановленням карантину.

Позиція інших учасників справи

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу

ТОВ «ФК «Позика», у якому послався на безпідставність її доводів і відповідність висновків суду апеляційної інстанції обставинам справи та нормам процесуального права.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи

заявника про застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 9 січня 2020 року у справі

№ 2-3923/11 (провадження № 61-1706св19) (пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України).

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня

2015 року стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом у розмірі 47 159,85 доларів та по 1 720,50 грн з кожного на відшкодування судового збору. У задоволенні зустрічного позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 17 листопада 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 19 жовтня 2015 року залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказане заочне рішення визнано неподаною та повернуто.

Апеляційний суд встановив, що 24 листопада 2017 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначене судове рішення; ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення; постановою апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року - без змін.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої, пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано, зокрема, з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення. З урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

В постанові Верховного Суду від 16 вересня 2021 року у справі № 2-170/11 (провадження № 61-8547св21) зазначено, що за змістом пункту 1 частини другої, частини третьої статті 424 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана з підстави, визначеної

пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені. Виходячи з наведеного, незалежно від поважності причин пропуску строку для звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, такий строк не підлягає поновленню, оскільки є присічним.

Таким чином, встановлений пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України трирічний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про перегляд цього судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, є присічним і поновленню не підлягає.

Частинами першою та другою статті 273 ЦПК України визначено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Встановивши, що постановою апеляційного суду Запорізької області

від 19 квітня 2018 року заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року залишено без змін, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про звернення ОСОБА_1 із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у липні

2020 року відбулось у межах трьох років з дня набрання заочним рішенням законної сили.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 пропустив трирічний строк, яким обмежується подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, та неправильне тлумачення цим судом

статті 273 ЦПК України, відхиляються касаційним судом, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про набрання заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 19 жовтня 2015 року законної сили після залишення його без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року. Такий висновок узгоджується з частиною другою статті 273 ЦПК України.

Посилання заявника про неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 9 січня 2020 року

у справі № 2-3923/11 (провадження № 61-1706св19), не впливає на правильність вирішення даної справи, оскільки постанова Верховного Суду у вказаній справі ухвалена за інших фактичних обставин. У справі № 2-3923/11 судове рішення, яке заявник просив переглянути за нововиявленими обставинами, було предметом апеляційного та касаційного перегляду за апеляційною скаргою заявника та за наслідком таких переглядів залишено без змін, тому закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою іншого учасника справи не вплинуло на набрання судовим рішенням законної сили. У справі, що переглядається, апеляційний перегляд заочного рішення за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 відбувся вперше, тому висновок апеляційного суду про набрання заочним рішенням законної після залишення його без змін апеляційним судом ґрунтується на нормах процесуального права.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом того, що звернення ОСОБА_1 із вказаною заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами є повторним, що вказує на зловживання ним процесуальними правами, не впливають на правильність висновку суду апеляційної інстанції, який не переглядав судове рішення суду першої інстанції щодо вирішення справи по суті.

Також підлягають відхиленню доводи касаційної скарги про безпідставне відхилення судом апеляційної інстанції клопотання заявника про відкладення судового засідання у зв`язку із встановленням карантину.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, від ТОВ «ФК «Позика» надійшла заява про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку з введенням на території України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Суд розглянув зазначене клопотання та вважав за можливе розглядати справу за відсутності належним чином повідомлених сторін.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» або Державною судовою адміністрацією України (частина четверта статті 212 ЦПК України).

ТОВ «ФК «Позика» не скористалося таким правом та не звернулося до суду апеляційної інстанції з відповідним клопотанням про проведення відеоконференції, а також не обґрунтувало неможливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції у зв`язку з розглядом справи за відсутності заявника, який був належним чином повідомлений про розгляд справи. Доводи касаційної скарги в цій частині не свідчать про порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Такого висновку, відхиляючи аналогічні доводи касаційної скарги, дійшов Верховний Суд у постанові від 1 грудня 2021 року у справі № 522/10258/18 (провадження № 61-17624св20).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення апеляційного суду ухвалено без додержанням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Підстав для виходу за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційного суду в межах підстав касаційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук