Справа № 752/2343/22
Провадження № 4-с/752/128/22
У Х В А Л А

Іменем України

26.08.2022 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Колдіної О.О.,

за участю секретаря Ракоїд Є. І.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Левицького Юрія Васильовича

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просить визнати дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Левицького Ю. В. про арешт майна боржника неправомірними та скасувати арешт накладений на автомобіль марки MITSUBISHI, д.н.з. НОМЕР_1 , реєстраційний номер шасі/кузова НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що 11.10.2018 у виконавчому провадженні №57424208 винесено постанову про арешт майна боржника, а саме: автомобіль марки MITSUBISHI, д.н.з. НОМЕР_1 , реєстраційний номер шасі/кузова НОМЕР_2 , та до Державного реєстру рухомого майна зареєстровано обтяження під №17114522. Заявник вказує, що вказане виконавче провадження було завершено та повідомлено йому, що арешт державним виконавцем не може бути знято.

Заявник посилається на те, що звернувся до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту, однак арешт не знятий державним виконавцем з посиланням на положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такий арешт було накладено на підставі ухвали суду про забезпечення позову.

Заявник зазначає, що звернувся до суду із відповідним позовом, проте у задоволенні вимог про зняття арешту з рухомого майна було відмовлено та зазначено, що питання про зняття арешту з майна повинно розглядатися у даному випадку в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

ОСОБА_1 зазначає, що неодноразово звертався до державного виконавця із заявою про зняття арешту з належного йому автомобіля, вказуючи на виконання рішення суду та відсутністю підстав для такого арешту, проте такі звернення боржника залишилися безрезультатними.

Крім того, заявник просить поновити йому строк для подання скарги на дії державного виконавця.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року відкрито провадження у справі.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву у якій просив розгляд справи здійснити без його участі за наявними у матеріалах справи доказами та поясненнями. Скаргу підтримав повністю та просив задовольнити.

Представник Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) - державний виконавець Казміренко Д. Ю. заперечувала щодо задоволення скарги та визнання дій державного виконавця неправомірними, оскільки виконавче провадження було закінчено на підставі у зв`язку із виконанням державним виконавцем ухвали суду, а підстави для скасування арешту майна були відсутні. Розгляд скарги просила проводити без участі представника Відділу.

Розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали скарги, надані письмові пояснення державного виконавця, матеріали виконавчого провадження № 57424208, суд вважає що скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що у провадженні Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) знаходилося виконавче провадження №57424208 з примусового виконання виконавчого документа - ухвали Голосіївського районного суду від 24.09.2018 у справі №752/18275/18 про накладення арешту на автомобіль марки MITSUBISHI, д.н.з. НОМЕР_1 , реєстраційний номер шасі/кузова НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1

11 жовтня 2018 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Вавдійчик А. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №5744208 з примусового виконання ухвали Голосіївського районного суду від 24.09.2018 у справі №752/18275/18.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Вавдійчик А. С від 11.10.2018 накладено арешт майна боржника - на автомобіль марки MITSUBISHI, д.н.з. НОМЕР_1 , реєстраційний номер шасі/кузова НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Вавдійчик А. С від 30.10.2018 закінчено виконавче провадження №57424208 з примусового виконання виконавчого документа - ухвали Голосіївського районного суду від 24.09.2018 у справі №752/18275/18 про накладення арешту на автомобіль марки MITSUBISHI, д.н.з. НОМЕР_1 , реєстраційний номер шасі/кузова НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою закриття вказаного виконавчого провадження слугувало виконання державним виконавцем ухвали Голосіївського районного суду від 24.09.2018 у справі №752/18275/18 у повному обсязі, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та внесене відповідне обтяження до Державного реєстру рухомого майна під №17114522.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Орловську В. А. звертався до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з рухомого майна, належного йому, а саме: автомобіля марки MITSUBISHI, д.н.з. НОМЕР_1 , реєстраційний номер шасі/кузова НОМЕР_2 . Вказана заява отримана Відділом 10.01.2022 та зареєстрована за вх. №647, однак арешт не знятий, а заява залишена без відповіді.

Вирішуючи питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд виходить з того, що ЦПК України не містить переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При цьому строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з рухомого майна, належного йому та така заява отримана Відділом 10.01.2022 за вх. №647, однак залишена без відповіді, відтак скаржником не пропущено строк звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця щодо скасування арешту, а тому такий строк поновленню не підлягає.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя, а у ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Разом з тим, згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення . Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, якими є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 цього закону).

У силу положень п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа

Так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Як встановлено судом виконавче провадження з виконання виконавчого документа (ухвали суду) №57424208 закінчено 30.10.2018 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку із повним виконання ухвали суду від 24.09.2018 у справі №752/18275/18 про накладення арешту на рухоме майно боржника.

Вказана ухвала була постановлена Голосіївським районним судом м.Києва у рамках розгляду цивільної справи №752/18275/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення індексації по сплаті аліментів та неустойки (пені) у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів у твердій грошовій сумі, якою було вжито захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, а саме: автомобіль марки «MITSUBISHI», модель «L200» чорний, кузов № НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 , а отже в силу положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для скасування арешту майна на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у державного виконавця не було.

Такі підстави відсутні і тепер, відтак дії державного виконавця щодо незняття арешту накладеного на автомобіль ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження №57424208 в цій частині були правомірними.

Разом з тим, порядок зняття арешту накладеного державним виконавцем на виконання ухвали суду про забезпечення позову визначений Цивільним процесуальним кодексом України.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам виконавчого документа, встановленим законом.

Як зазначалося, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.08.2018 у справі № 752/18275/18 задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення індексації по сплаті аліментів та неустойки (пені) у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів у твердій грошовій сумі та засновано захід забезпечення позову, як накладення арешту на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, а саме: автомобіль «MITSUBISHI», модель «L200» чорний, кузов № НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 .

Як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження №57424208 державним виконавцем фактично виконано вказану ухвалу суду про забезпечення позову, відповідно, накладено арешт шляхом винесення відповідних постанов та здійснення реєстрації обтяжень у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо.

Питання щодо скасування заходів забезпечення позову вирішується відповідно до положень ст. 158 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно ч.4, 11 ст. 158 ЦПК України за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги щодо зобов`язання державного виконавця скасувати арешт майна боржника, що був накладений у виконавчому провадженні на виконання ухвали суду про забезпечення позову, постановленої у рамках цивільної справи №752/18275/18.

При цьому суд роз`яснює ОСОБА_1 право на звернення до суду, який постановив ухвалу про накладення арешту на рухоме майно боржника (як вид забезпечення позову у справі 752/18275/18) із відповідним клопотанням з урахуванням положень ст. 158 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Левицького Юрія Васильовича - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя