Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2022 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді Крегул М.М.,
при секретарі судового засідання Тимко М.В.,
представника позивача адвоката Ільчук І.М.,
відповідача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Михалківа Б.С.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до відповідача 1: ОСОБА_1 , відповідача 2: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -
Позовні вимоги мотивує тим, що 03.10.2015 року о 17 год. 30 хв., на автодорозі Київ-Чоп 780 км водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , належний йому на праві власності, під час здійснення маневру розвороту з крайньої правої смуги руху, виїхав на полосу руху автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_3 , належний на праві власності позивачеві ОСОБА_2 , де під час здійснення маневру розвороту з крайньої правої смуги, водій ОСОБА_1 не впевнившись, що маневр буде безпечним, створив аварійну ситуацію автомобілю «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , де внаслідок виникнення аварійної обстановки створеної водієм ОСОБА_1 примусило водія ОСОБА_3 змінити напрям руху, в результаті чого автомобіль поклало на два колеса, який з`їхав у кювет та отримав пошкодження. Такими діями ОСОБА_1 порушив п. 10.4 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП.
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 24.10.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.
Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_1 повинен сплатити фактичний розмір заподіяних збитків в сумі 334677 грн., з урахуванням інфляційних 504955 грн., розрахунок яких додано до позовної заяви.
Окрім цього, позивач стверджує, що нею понесені затрати з проведення звіту від 22.12.2015 року про оцінку автомобіля у розмірі 800,00 грн.
Щодо позовних вимог до другого відповідача, позивач зазначає, що цивільна правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», поліс ОСЦПВ №АІ/5453228 від 13.06.2015 року.
Одразу після ДТП, у визначений законом термін, чоловік позивача ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення страхового відшкодування. Листом, вихідний № 2698 від 28.07.2020 року ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» у виплаті страхового відшкодування відмовлено, з посиланням на те, що правових підстав для здійснення страхового відшкодування за заявленою подією немає.
Позивач вважає, що відмова ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» є незаконною.
19.11.2020 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності при поданні даної позовної заяви, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Ільчук І.М. підтримав уточнені позовні вимоги у повному обсязі, просив задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Вважає, що строки позовної давності позивачем не пропущені, завдані збитки відповідачем ОСОБА_1 не відшкодовані.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Михалків Б.С. заперечили проти задоволення позовних вимог, підтримали заперечення викладені у письмовому відзиві поданому до суду та вважають, що заявлені позивачем в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 не підлягають до задоволення через пропущення позивачем строків позовної давності.
Позивач ОСОБА_2 та представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином. При цьому, у письмових поясненнях представника ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» Крюк Ю.А. від 23.11.2021 року, останній просить суд розглядати справу без участі представника товариства.
Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.
03.10.2015 року о 17 год. 30 хв., на автодорозі Київ-Чоп 780 км сталася дорожньо-транспортна пригода.
Інспектором поліції були складені два протоколи відносно водія ОСОБА_3 який керував транспортним засобом «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , за недотримання вимог п. 12.1., за ст. 124 КУпАП та відносно ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , за недотримання п. 10.4. ПДР України, за ст. ч. 4 ст. 122 КУпАП.
Зокрема, у постанові суду встановлено, що 03.10.2015 року о 17 год. 30 хв. на автодорозі Київ-Чоп 780 км+3800 м гр. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Skoda Octavia», державний номерний знак « НОМЕР_3 », не обрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого з`їхав у кювет, автомобіль частково пошкоджено, потерпілих немає. Своїми діями гр. ОСОБА_3 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП, а також те, що 03.10.2015 року приблизно о 17 год. 30 хв. на автодорозі Київ-Чоп 780 км + 3650 м водій гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак « НОМЕР_2 », під час здійснення маневру розвороту з крайньої правої смуги руху не впевнившись в тому, що маневр буде безпечним, створив аварійну ситуацію автомобілю «Skoda Octavia», державний номерний знак « НОМЕР_3 », який рухався позаду в попутному напрямку. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вказані вище обставини встановлені у постанові суду від 03.10.2015р. та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказуванню.
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 , автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. « НОМЕР_3 », була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», що підтверджується долученою до матеріалів справи копією полісу № АІ/5483228 від 13.06.2015 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
06.10.2015 року водій ОСОБА_3 звернувся із заявою до ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення страхового відшкодування.
Однак, заявнику було відмовлено у виплаті такого відшкодування, оскільки, як зазначено у відповіді ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» № 2698 від 28.07.2020 року, вину водія транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак « НОМЕР_2 » в ДТП від 03.10.2015 року не було встановлено, а тому страхова компанія, керуючись п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має правових підстав для здійснення страхового відшкодування за заявленою подією.
У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Законодавство, яке регулює спірні правовідносини, визначає, що майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).
Шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, вішкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).
Згідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася та з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхове відшкодування) застрахованому або іншій третій особі.
У відповідності до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
У відповідності до ч.3 та 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).
Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.
Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане суб`єктивного матеріального цивільного права.
Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне.
Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.
Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із субєктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).
Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 753/2541/16-ц (провадження № 6-1365цс17).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, з урахуванням наведеного вище. суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки, як встановлено в судовому засіданні та не заперечується учасниками справи, дорожньо-транспортна пригода відбулася 03.10.2015 року, а із даною позовною заявою до суду позивач звернулася 19.10.2020 року тобто , після спливу більше ніж три роки.
Щодо вимог позивача ОСОБА_2 до відповідача ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», суд вважає, що такі вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.
Як вже було вище встановлено, водій ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» із заявою про стягнення страхового відшкодування, однак останньому відмовлено у виплаті такого, оскільки вину водія транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак « НОМЕР_2 » в ДТП від 03.10.2015 року не було встановлено, а тому страхова компанія, керуючись п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має правових підстав для здійснення страхового відшкодування за заявленою подією.
Відповідно до п. 32.1. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.
Згідно з п. 36.2. ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідачеві ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» про існування постанови суду про визнання водія транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак « НОМЕР_2 » ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення та причетності до скоєння 03.10.2015 року дорожньо-транспортної пригоди, стало відомо тільки 17.07.2020 року.
У зв`язку з чим, 22.09.2020 року страховиком було повідомлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про прийняте рішення, виплату страхового відшкодування потерпілій особі ОСОБА_2 , що підтверджується листом за вихідним № 177791 від 22.09.2020 року.
Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивачеві, відповідачем ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», виплачено страхове відшкодування в межах 90 днів, тобто в межах строку визначеного ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відтак підстав для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування та нараховання інфляційних витрат і 3% річних немає.
Також судом не встановлено підстав для стягнення з відповідачів моральної шкоди, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з п. п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Водночас, визначення розміру відшкодування моральної шкоди є елементом цивільно-правового спору, тому, згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, позивач ОСОБА_2 не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди, а також її наслідки.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Виходячи з вище наведеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 ЦПК України, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60-66, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 256, 261, 267, 1166, 1187 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до відповідача 1: ОСОБА_1 , відповідача 2: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди відмовити повністю.
Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Хустським РВ ГУДМС України в Закарпатській області від 24.11.2012 року, податковий номер НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач 1: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та проголошено 07.11.2022 року о 15 год. 25 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул