Справа № 737/36/22
Провадження № 2/737/79/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н.Ю., за участі секретаря Решітько А. Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування,

учасники справи не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_4 заповіту не залишив. Після його смерті спадщину прийняла позивач, а також ОСОБА_3 , однак остання не бажає оформляти право власності на житловий будинок. Дружина померлого ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини.

До спадкового майна входить, зокрема, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на який померлий за життя не оформив відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину.

Просить суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Позовна заява надійшла до суду 27 січня 2022 року.

Головуючий суддя своєю ухвалою від 15 лютого 2022 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 14 березня 2022 року, судовий розгляд справи по суті призначений на 22 червня 2022 року та був відкладений на 14 липня 2022 року.

Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності.

Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якій селищний голова Постернак Ю. О. повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради.

ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 159/2021 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яку надав приватний нотаріус Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощук В. О., суд приходить до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с.7).

Після його смерті відкрилася спадщина.

Згідно довідки Орлівського старостинського округу № 580 від 18 листопада 2021 року ОСОБА_4 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_2 (а.с.8).

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували з 17 лютого 1973 року в зареєстрованому шлюбі (а.с.66).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ними чинності. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна.

З наявних у справі доказів, судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 було побудовано в 1980 році, тобто під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі. Майнові відносини, які виникли між ними після реєстрації шлюбу на момент побудови даного житлового будинку регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР, статтею 22 якого передбачалося, що майно нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю.

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України, ст. 70 СК України у випадку виділу частки або поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 та свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.6).

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_7 та свідоцтвом про одруження ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (а.с.68).

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи № 159/2021 вбачається, що 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилася після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 (а.с.61-62).

ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_4 (а.с.63).

Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли його дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не виявлено.

Згідно з постановою приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 11/02-31 від 14.01.2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с.16).

Згідно з довідкою ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» № 237 від 01.11.2021 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано (а.с. 13).

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

У копії технічного паспорту на даний будинок вказано, що він має наступну характеристику літерами: житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а1, сараї Б-1, б-1, Г-1, г-1, навіс б1, погріб з шийкою В, Д, вбиральня Е, рік побудови 1980 (а.с. 10-12).

У витягу з погосподарської книги № 2 Орлівського старостинського округу на 2021-2025 роки, вказано, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 (а.с.9).

Відомості щодо самочинного будівництва відсутні.

Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні.

Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , був побудований під час зареєстрованого між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 шлюбу, тобто був об`єктом їхньої спільної сумісної власності, кожен з них мав право на 1/2 частину вказаного будинку. Після смерті ОСОБА_4 спадщина відкрилася лише на 1/2 частину спірного житлового будинку, тоді як інша частина будинку фактично належить ОСОБА_2 . Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тобто кожен з них успадкував 1/2 частину майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 . Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, в частині визнання за нею права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами: за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, згідно ст.ст. 15, 16, 1261, 1269, 1270 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв.м, житловою площею 32,5 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами (житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а1, сараї Б-1, б-1, Г-1, г-1, навіс б1, погріб з шийкою В, Д, вбиральня Е), в порядку спадкування за законом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н. Ю. Рубаненко