Справа №155/565/22
Провадження №2/155/310/22
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

14.07.2022 м. Горохів

Суддя Горохівського районного суду Волинської області Сметана В.М., вивчивши позовну заяву заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах Волинської обласної військової адміністрації, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на строні позивача ДП «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» до ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Козака» про витребування земельних ділянок,

УСТАНОВИВ:

Прокурор 11 липня 2022 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Козака» про витребування земельних ділянок.

Позов мотивує тим, що Луцькою окружною прокуратурою встановлено, що на підставі рішення Горохівської міської ради №10- 102/2021 від 14.06.2021 в приватну власність фізичних осіб передано земельні ділянки з кадастровими номерами: :00:001:0565, :00:001:0566, :00:001:0567, :00:001:0568, :00:001:0564, :00:001:0569, :00:001:0570.

Вказує, що згідно інформації Горохівської міської ради земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0286 площею 15,0373 га за межами населеного пункту с. Квасів була передана до комунальної власності Горохівської міської ради на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" від 23.02.2021 №27-ОТГ. У подальшому Горохівською міською радою 30.06.2021 прийнято рішення "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за межами населеного пункту с. Квасів площею 15,0373 га з кадастровим номером :00:001:0286". На підставі рішення Горохівської міської ради від 14.07.2021 №10-102/2021 зазначені земельні ділянки, які утворились шляхом поділу передані у приватну власність фізичних осіб.

Зазначає, що в ході опрацювання інформації ДП "Володимир-Волинське ЛМГ" (правонаступник ДП "Горохівське ЛМГ") та даних Публічної кадастрової карти встановлено, що зазначені земельні ділянки належать до земель лісового Фонду, а тому вказані факти можуть свідчити про порушення інтересів держави.

Також вказує, що оскільки Волинська обласна державна адміністрація, достовірно знаючи про порушення інтересів держави, через свою бездіяльність не звертається з відповідним позовом до суду, прокурор набув право на представництво інтересів держави у даному позові.

На підставі викладеного, просить суд витребувати у власність держави в особі Волинської обласної адміністрації з незаконного володіння зазначені спірні земельні ділянки.

Дослідивши матеріали позовної заяви приходжу до наступного висновку.

Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частиною 3 статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За змістом ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді урегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон).

Частина перша цієї статті Закону визначає, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абз.1, 2 ч.3 ст.23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз.1-3 ч.4 ст.23 Закону).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 зазначила, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Водночас тлумачення п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Разом із цим захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17 та від 18.08.2020 у справі №914/1844/18.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Суд зобов`язаний дослідити, чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої ч.ч.3, 4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 56, 185 ЦПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті.

При цьому прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, якими є бездіяльність компетентного органу або здійснення ним неналежного захисту прав. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Як вбачається з матеріалів позову, Луцька окружна прокуратура звернулась до Волинської обласної адміністрації з листом від 28.03.2022 щодо надання інформації, чи було відомо Волинській обласній державній адміністрації про можливі факти порушення законодавства щодо незаконного розпорядження землями лісового фонду та чи будуть адміністрацією самостійно вживатись заходи до повернення земельних ділянок у власність держави, в тому числі шляхом пред`явлення позову до суду (а.с. 242-243).

У відповідь на вказаний лист Волинська обласна державна адміністрація адміністрації 29.03.2022 повідомила, що чинним законодавством чітко не врегульовано питання форми власності земель держаної власності лісогосподарського призначення після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції сфері земельних відносин», у зв`язку з чим обласна адміністрація звернулась з листом до Комітету Верховної Ради України з екологічної політики та природокористування про надання роз`яснень щодо форми власності земель лісогосподарського призначення. Щодо питання подання позову з приводу порушеного питання в листі окружної прокуратури повідомить додатково.

Аналізуючи вищенаведене листування між прокуратурою та ВОДА, вбачається, що прокуратурою у відповідності до ст.23 Закону України "Про прокуратуру" вживалися заходи для встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді.

Однак, останні такі заходи окружною прокуратурою вживались 28.03.2022, а з позовом до суду звернулись 11.07.2022, тобто понад три місяці, не перевіривши чи змінились обставини, викладені в листі Волинської обласної державної адміністрації від 29.03.2022.

Разом із цим суд враховує, що Волинська обласна державна адміністрація є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави, у судовому порядку.

Як зазначалось вище, уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

Висловлена в листі позиція Волинської обласної державної адміністрації не свідчить про відому звернутись до суду з відповідним позовом, а лише вказує на неоднозначне трактування норми Закону щодо форми власності земель лісогосподарського призначення, що в свою чергу може ставити під сумнів наявності у Волинської обласної державної адміністрації права звертатись до суду з відповідним позовом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави (п.45 постанови).

Прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, не довів підстави для представництва, якими є бездіяльність Волинської обласної державної адміністрації або здійснення адміністрацією неналежного захисту прав. Не доведено, що Волинській обласній державній адміністрації було відомо або повинно було відомо про порушення інтересів держави, але адміністрація не звенулася до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Крім того, прокурором в позовній заяві не обґрунтовано чому саме даний позов поданий в інтересах Волинської обласної військової адміністрації.

За викладених обставин вбачаються підстави для висновку, що представництво прокуратурою інтересів держави в особі Волинської обласної військової адміністрації чи Волинської обласної державної адміністрація не можна вважати належно обґрунтованим і підтвердженим через його передчасність.

Таким чином, повноваження прокурора на подання цього позову в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації не є належним чином підтверджені, як того вимагає ст.56 ЦПК України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Зазначене у відповідності до ч.4 ст.56 ЦПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Отже, з наведених процесуальних підстав позов належить повернути прокурору.

У зв`язку із даним судовим рішенням, сплачений за позовом судовий збір у відповідності до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" повернути Волинській обласній прокуратур

Керуючись ст.ст.56, 185, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах Волинської обласної військової адміністрації, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на строні позивача ДП «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» до ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Козака» про витребування земельних ділянок повернути заступнику керівника Луцької окружної прокуратури.

Повернути Волинській обласній прокуратурі сплачений відповідно до платіжного доручення від 03 червня 2022 року № 804 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 17367 (сімнадцять тисяч триста шістдесят сім) гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М. Сметана