Справа №333/135/22
Провадження №2/333/1901/22
01 липня 2022 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Панченко К.О.,
Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на обліку у служби (управління) у справах дітей ЗМР перебуває неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2020 року відібрано неповнолітню ОСОБА_1 у батьків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 без позбавлення їх батьківських прав строком на 1 рік.

Рішенням виконкому ЗМР від 18.12.2020 року №503/5 неповнолітній ОСОБА_1 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

На підставі розпорядження голови РА ЗМР по Дніпровському району від 12.04.2021 року №443р, над неповнолітньою ОСОБА_1 призначено піклувальника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На теперішній час неповнолітня дитина мешкає разом з піклувальником за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з заявою ОСОБА_4 від 08.11.2021 року, за час перебування дитини в родині піклувальника батьки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не цікавились долею доньки, станом її здоров`я, участі у вихованні не приймали, аліменти не сплачують, у зв`язку з чим за останнім виникла заборгованість у розмірі 55 299,64 грн.

Неповнолітня ОСОБА_1 декілька разів відвідувала батьків, але спроби спілкування з ними були невдалими: останні сварили та ображали її.

За час перебування дитини під піклуванням відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР батьки ОСОБА_1 жодного разу не звертались та своїх намірів щодо повернення дитини на виховання не повідомляли, не намагались з`ясувати місце перебування неповнолітньої, не цікавились її здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, що свідчить про небажання виконувати свої батьківські обов`язки.

З цих підстав, з метою захисту прав неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач змушений звернутися до суду та просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 24.01.2022 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні 01.06.2022 року представник позивача ОСОБА_5 зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Крім того пояснила, що за час перебування дитини під піклуванням відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР батьки ОСОБА_1 жодного разу не звертались та своїх намірів щодо повернення дитини на виховання не повідомляли, не намагались з`ясувати місце перебування неповнолітньої, не цікавились її здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, що свідчить про небажання виконувати свої батьківські обов`язки.

26.05.2022 року спеціалістами відділу було здійснено вихід на адресу проживання відповідачів, однак в квартиру увійти не вдалось, оскільки житло завалено мотлохом та сміттям. Зі слів сусідів, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживають у лісосмузі біля супермаркету «АТБ» в м. Запоріжжі, по вул. Космічній.

01.07.2022 року представник позивача ОСОБА_5 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в які вказала, що позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до зали судового засідання жодного разу не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації та фактичного проживання. Однак, на адресу суду повернулись конверти без вручення адресату з причин «адресат відсутній за вказаною адресою».

У зв`язку з вищезазначеним, на підставі ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про час, дату та місце слухання справи.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що є піклувальником неповнолітньої ОСОБА_1 з 12.04.2021 року. Проте, знайома з ОСОБА_1 з 2019 - 2020 року. Після встановлення піклування проживають разом за адресою: АДРЕСА_3 . За час перебування неповнолітньої ОСОБА_1 під її піклуванням батьки жодного разу не телефонували, не цікавились долею доньки, станом її здоров`я, участі у вихованні не приймали, аліменти не сплачують, у зв`язку з чим за останнім виникла заборгованість у розмірі 55 299,64 грн.

ОСОБА_1 була ініціатором спілкування з батьками та декілька разів намагалась з ними зустрітись. Спроби спілкування з ними були невдалими: останні сварили та ображали дитину.

Неповнолітня ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначила, що з 14 років перебувала у дитячому будинку, де батьки приїздили до неї лише 4 рази за два роки. Під час спільного проживання з батьками, останні не працювали, вживали спиртні напої, до житла збирали сміття, у зв`язку з чим, квартира була захаращена, тримався неприємний запах та неможливо було там проживати.

Після того, як її передали під опіку в сім`ю ОСОБА_4 , батьки жодного разу не подзвонили, не цікавляться її життям, здоров`ям, не надають кошти на утримання.

Декілька разів намагалась поспілкуватись з батьками, їздила до квартири, де останні проживають. Однак, всі спроби поспілкуватись закінчувались сварками, приниженням.

ОСОБА_4 вона називає мамою.

Зазначила, що не заперечую проти позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідка ОСОБА_4 , а також пояснення неповнолітньої ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог районної адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стосовно заявлених вимог про позбавлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов до такого.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22.03.2005 року серії НОМЕР_1 , актовий запис №118.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 цієї ж постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В судовому засіданні встанволено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не цікавилась її життям, здоров`ям, не сплачують аліменти.

Згідно з ч. 4 ст. 84 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2020 року по цивільній справі №333/3161/20 встановлено, що в порушення ст.150,152,155,180 СК України, відповідачі без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим задоволено позовні вимоги районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, та відібрано ОСОБА_1 , у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , без позбавлення їх батьківських прав та стягнуто з них аліменти на утримання дитини. Зазначене рішення набуло законної сили 03.12.2020 року.

18.12.2020 року виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято рішення №№503/5 про надання неповнолітній дитині - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу дитини, позбавленої батьківського піклування.

На підставі розпорядження голови РА ЗМР по Дніпровському району від 12.04.2021 року №243р, над неповнолітньою ОСОБА_1 встановлено опіку, призначено піклувальником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

08.11.2021 року піклувальник ОСОБА_4 звернулась до начальника відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей з заявою, в якій зазначила, що вважає за необхідне позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки за час перебування дитини в її родині останні не цікавились долею доньки, станом її здоров`я, участі у вихованні не приймали, аліменти не сплачують, у зв`язку з чим за останнім виникла заборгованість у розмірі 55 299,64 грн. Спроби неповнолітньої дитини поспілкуватись з батьками закінчувались приниженням, сварками та нецензурною лайкою в її адресу.

Факт несплати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується розрахунком заборгованості від 23.11.2021 року, який долучено позивачем до матеріалі справи разом з позовною заявою.

Крім того, з пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні 01.06.2022 року встановлено, що за час перебування дитини під піклуванням відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР батьки ОСОБА_1 жодного разу не звертались та своїх намірів щодо повернення дитини на виховання не повідомляли, не намагались з`ясувати місце перебування неповнолітньої, не цікавились її здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, що свідчить про небажання виконувати свої батьківські обов`язки.

Доказів протилежного матеріали справи станом на час її розгляду не містять та відповідачами не надано.

Статтею 171 СК України визначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч. 2). Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3).

Допитана в судовому засіданні 01.06.2022 року неповнолітня ОСОБА_1 висловилась про бажання проживати з ОСОБА_4 . Зазначила, що давно не бачилась з батьками, останні не телефонують їй, не цікавляться її життям, у зв`язку з чим, вважає за необхідне позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно неї. Бажання спілкуватись з ними у неї вже не має.

Статтею 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5) Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6).

Відповідно до висновку районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 01.06.2022 року №616/01-37/19.02 щодо роз`яснення спору, рішення комісії з питань захисту прав дитини, в інтересах неповнолітньої, на підставі ст. ст. 150, 155, ч. 2 ст. 164, ст. 165 СК України, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При розгляді справи по суті судом враховано, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Крім того, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15.04.2021 року, винесеній за результатами розгляду справи № 243/13192/19-ц, який відповідно до статті 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджують факт будь-якого піклування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про фізичний і духовний розвиток дитини - ОСОБА_1 , її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, спілкування з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; виявлення інтересу до її внутрішнього світу; створення умов для отримання нею освіти, що можна розцінювати як виховання дитини.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачі жодного разу не з`явились, будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт виконання ними батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини, не надали, суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, дійшов до висновку, що змінити поведінку матері та батька у кращу сторону неможливо. У зв`язку з чим, позовні вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.

Питання стягнення аліментів з відповідачів на утримання ОСОБА_1 суд в даному випадку не вирішує, враховуючи, що це питання вже вирішено Комунарським районним судом м. Запоріжжя під час розгляду цивільної справи №333/3161/20 за позовом Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, яка діє в інтерсах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Православний дитячий будинок «Надія» ім.. Злотолінської Н.М. Запорізької єпархії Української православної церкви, про відібрання дитини у батьків, без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір судом покладається на відповідачів порівну.

Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування (місце знаходження: 69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 32, ), яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст заочного рішення складено 11.07.2022 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод