КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 757/6074/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/6709/2022Головуючий у суді першої інстанції - Батрин О.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Вербова І.М., Невідома Т.О.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах представником ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення моральної шкоди та за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просив визнати недійсним додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 28.07.2008 та додаткову угоду № 2 від 17.02.2009;

визнати припиненими правовідношення з відповідачем за договором про іпотечний кредит № К3D0GI від 03.04.2008 та іпотечним договором № К3D0GI від 03.04.2008 унаслідок виконання зобов`язання за ними;

застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача на користь позивача 126 346,54 грн;

стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн та витрати пов`язані з розглядом справи.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 03.04.2008 між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», було укладено договір про іпотечний кредит № K3D0GI, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 100 000,00 грн. з цільовим використанням - для поліпшення якості його квартири, на строк до 03.04.2013 зі сплатою 15% річних за користування кредитом. Сторонами було узгоджено, що погашення платежів за договором здійснюється позичальником виключно у національній валюті - гривні. Додатком № 1 до договору була визначена загальна вартість кредиту, яка складала 43 396,40 грн. Таким чином, йому було зрозуміло, що загальним боргом є 100 000,00 грн. та 43 396,40 грн. відсотків, що разом складає 143 396,40 грн. Однак, у липні 2008 року працівники відповідача спонукали його до перерахунку зобов`язань по кредиту у доларах США шляхом підписання Додаткової угоди від 28.07.2008 до договору про іпотечний кредит, переконуючи, що у доларах США буде зручніше виконувати взяті на себе зобов`язання, проте ніяких розрахунків щодо нової вартості кредиту не надали і взагалі не роз`яснили збільшена чи зменшена буде його відповідальність перед кредитором. З того часу він сплачує суму заборгованості у доларах США, яку називають йому працівники відповідача у день сплати чергового кредиту, вважаючи, що ця сума перераховується у гривні і зараховується як виконання зобов`язання у гривні за договором про іпотечний кредит і лише згодом він зрозумів, що його ошукали та внаслідок такого обману станом на 03.04.2013 він сплатив кредитору 188 806,50 грн., а станом на 23.02.2015 він фактично сплатив кредитору 269 742,94 грн. Крім того, з`ясувалось, що за договором про іпотечний кредит № K3D0GI позивач має заборгованість у розмірі 7 538,82 дол. США, що еквівалентно 198 713,57 грн. станом на день видачі йому довідки про його заборгованість 18.02.2015. Водночас, відповідно до вказаної довідки заборгованість за договором про іпотечний кредит № K3D0GI відсутня, кредит погашений. Такі неузгодження свідчать про використання його необізнаності у фінансових справах та шляхом обману з нього стягнуто кошти, розмір яких набагато перевищує його борг відповідачем, який він давно вже сплатив. Вважає, що Додаткова угода від 28.07.2008 була укладена без дотримання вимог статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки йому не була надана інформація, яка була необхідна для свідомого вибору, що є підприємницькою практикою, що вводить в оману. Крім того, всупереч п.п. 8.1 та 8.9. Додаткової угоди він не отримував Додатку № 1 у вигляді узгодженого сторонами графіку погашення кредиту, внаслідок чого не розумів коли, в якій кількості гривні чи доларів США він повинен сплачувати кредит, яка його загальна вартість, в якій валюті необхідно сплачувати планові платежі, що суперечить п. 6 ч.1 ст. ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». При цьому, абсолютним обманом є п. 8.1 додаткової угоди, яким відповідач зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 20 904,54 дол. США. При цьому, він не укладав з відповідачем договір на відкриття такого рахунку і відповідно не отримував з цього рахунку кошти у доларах США. Наслідком оманливої підприємницької практики є також Додаткова угода № 2 від 17.02.2009, відповідно до якої продовжено термін повернення кредитних коштів до 2019 року без зменшення розміру щомісячного платежу. При цьому, позивачу не була надана будь-яка інформація щодо загальної вартості змін у кредитних відносинах з відповідачем та не узгоджено графік кредитних платежів. Оскільки умови додаткових угод не відповідають вимогам справедливості та суперечать положенням ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», що тягне за собою недійсність останніх відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України та як наслідок стягнення з відповідача на його користь безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 126 346,54 грн (т. 1 а.с. 2-7).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.03.2019 об`єднано в одне провадження цивільну справу № 757/28402/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та справу № 757/6074/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними додаткових угод, визнання припиненими правовідношення, застосування наслідків недійсності та стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди (т. 2 а.с. 64-65).

Відповідно до об`єднаної справи № 757/28402/15-ц, у серпні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 28.07.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № K3D0GI, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 904,54 дол. США. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.04.2013. У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № K3D0GI між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були укладені договори поруки, відповідно до яких останні несуть солідарну відповідальність за невиконання позичальником умов кредитного договору. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 станом на 25.06.2015 має заборгованість у розмірі 7 497,80 дол. США, яка складається з наступного: 6 973,35 дол. США - заборгованість за кредитом; 386,19 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 94,90 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 43,36 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, у зв`язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 7 497,80 дол. США, що за курсом 27,17 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.06.2015 складає 158 728,43 грн. та понесені судові витрати (т. 2 а.с. 3-4).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по тілу та відсоткам у розмірі 7 359,54 до. США та пеню у розмірі 1 131,38 грн.. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по тілу та відсоткам у розмірі 7 359,54 доларів США та пеню у розмірі 1 131,38 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 3 а.с. 240-248).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2021 в частині стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» скасувати. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01.03.2019 про об`єднання в одне провадження справ № 757/28402/15-ц та № 757/6074/15-ц скасувати. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2019 у справі № 757/6074/15-ц в частині поновлення провадження за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 скасувати. Відновити статус-кво у справі № 757/28402/15-ц, а саме: справу відновити, провадження у справі вважати зупиненим до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 757/6074/15-ц. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2021 скасувати повністю. В справі № 757/6074/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити повністю, провадження у цій частині закрити. Справу № 757/6074/15-ц в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без розгляду на тій підставі, що провадження має статус зупиненого.

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що додаткова угода від 28.07.2008 була укладена не за ініціативою позивача та не добровільно.

Крім того, суд стягнув на користь банку суму вдвічі більшу, а ніж заявлена до стягнення.

Також, апелянтом оскаржуються ухвали про об`єднання двох справ в одне провадження, розгляд яких в одному провадженні законом прямо заборонено, та ухвалу про поновлення розгляду справи, яка була зупинена іншим суддею (т. 4 а.с. 1-5).

Відзиву від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило своє найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк», а в подальшому на АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № K3D0GI, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати, а відповідач прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 100 000,00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15,00 %, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Кредит надається строком погашення не пізніше 03.04.2013 на поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 8-16).

У пункті 1.2 кредитного договору зазначено, що детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у пунктах 1.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.4, 4.1, 5.2, 5.3.3, 5.3.12, 6.3, 6.5, а також у додатку 1 до цього договору, а саме: суми кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, затрат на укладення договорів страхування та договорів забезпечення.

Відповідно до п. 2.3. договору кредит надається шляхом видачі готівки через касу/ зарахування кредитором коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 , відкритий у кредитора.

Згідно із п. 2.4 кредитного договору позичальник зобов`язується щомісяця, до 13-го числа, починаючи з наступного після укладення кредитного договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 2 389,94 грн. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № НОМЕР_2 .

03.04.2008 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № K3D0GI, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 03.04.2008 № K3D0GI та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому (т. 2 а.с. 21-22).

У той же день, 03.04.2008 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № K3D0GI, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 03.04.2008 № K3D0GI та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому (т. 2 а.с. 23-24).

Відповідно до п. 1.5 договорів поруки поручитель дає згоду на зміну умов договору про іпотечний кредит без додаткового погодження змін з поручителем.

28.07.2008 позивач ОСОБА_1 подав заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» із проханням змінити валюту кредиту за договором про іпотечний кредит від 03.04.2008, конвертувавши залишок заборгованості у валюту долар США по курсу на дату укладення додаткової угоди за договором (т. 1 а.с. 77).

28.07.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода до договору про іпотечний кредит № K3D0GI від 03.04.2008, відповідно до якою було змінено валюту кредиту з гривні на долар США та договір про іпотечний кредит від 03.04.2008 викладено в новій редакції (т. 1 а.с. 23-29).

Відповідно до п. 1.1. додаткової угоди банк зобов`язувався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений у п. 8.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у розділі 8 договору.

Розділом 2.2 додаткової угоди визначено обов`язок позичальника повертати кредит шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до умов договору.

Відповідно до підпунктів 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 додаткової угоди позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до підпунктів 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2, 8.1 договору, сплатити банку винагороду згідно з пунктами 7.2 та 8.1 договору, погашення кредиту здійснити в порядку, сумах і строки, передбачені пунктом 2.3.3 та 8.1 цього договору.

Розділом 3 додаткової угоди зазначається порядок розрахунків позичальника за наданий кредит: за користування кредитом позичальник щомісяця сплачує відсотки по кредиту (пункт 3.1 додаткової угоди). Нарахування відсотків, а також винагород, передбачених пунктами 7.2 та 8.1 договору, здійснюється в останню дату їх сплати. Відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається.

Розділом 4 додаткової угоди встановлено обов`язок позичальника сплатити комісію банку за резервування ресурсів.

За змістом пункту 5.1 додаткової угоди на позичальника покладається відповідальність у вигляді сплати пені за невиконання умов договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості. Пеня нараховується в гривнях. У випадку якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на дату сплати.

Пунктом 5.5 угоди визначено, що терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Згідно з п. 8.1 додаткової угоди банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_2 на строк з 28.07.2008 по 03.04.2013, у вигляді невідновлюваної кредитної лінії у розмірі 20 904,54 дол. США на споживчі цілі зі сплатою відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

17.02.2009 між тими ж сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до договору про іпотечний кредит № K3D0GI від 03.04.2008, відповідно до якої п. 1.1, 1.3, 3.1 та 2.4 Додаткової угоди № 1 до договору про іпотечний кредит викладено у новій редакції, зокрема, останню сплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 03.04.2018 (т. 1 а.с. 30).

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Останні встановлені ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей, істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з положеннями ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Отже, обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладання кредитного договору та додаткової угоди, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається у тому числі детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом не надання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору.

Отже, додаткові угоди від 28.07.2008 та від 17.02.2009 до договору про іпотечний кредит від 03.04.2008 є невід`ємними частинами договору, передбачають погоджену сторонами зміну умов основного зобов`язання та не можуть вважатись окремими кредитними договорами.

На час укладення договору про іпотечний кредит та додаткових угод до нього Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Пунктом 7.5 додаткової угоди від 28.07.2008, підтверджується, що позичальнику надана інформація щодо детального опису загальної вартості кредиту, що вказаний у додатку № 1 до цього договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Підписавши оспорювані додаткові угоди, сторони погодили всі умови кредитних зобов`язань, ОСОБА_1 не заявляв додаткових умов щодо спірних правочинів та в подальшому їх виконував.

Додаткова угода від 28.07.2008 та додаткова угода № 2 від 17.02.2009 до договору про іпотечний кредит від 03.04.2008 підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов угоди, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Виконанням протягом тривалого часу умов договору про іпотечний кредит від 03.04.2008 та підписанням додаткових угод від 28.07.2008 та 17.02.2009, що також підтверджується наданими позивачем ОСОБА_1 фотокопіями квитанцій про внесення коштів на погашення кредиту, позивач фактично вчиняв дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджувала намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні договору (т. 2 а.с. 150-181).

Своїми підписами на кредитному договорі та додаткової угоди до нього, позичальник фактично підтверджувала своє ознайомлення з умовами кредитування, зокрема і з умовами взаєморозрахунків.

Отже, судом першої інстанції правильно враховано заяву позивача ОСОБА_1 від 28.07.2008 щодо зміни валюти кредитування, заяву № 118 про продаж іноземної валюти, а також те, що зі змісту тексту додаткової угоди від 28.07.2008 вбачається, що залишок по кредиту був переведений з гривні у долари США, відтак, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи позивача на те, що він не отримував кредит у доларах США є безпідставним, оскільки останній особисто подав заяву про зміну умов кредитування та погодився на таку зміну, що також спростовує твердження позивача про укладення спірних додаткових угод внаслідок тиску та шантажу відповідача.

Відповідно до заяви № 118 про продаж іноземної валюти від 28.07.2008 ОСОБА_1 доручив ЗАТ КБ «ПриватБанк» продати грошові кошти у розмірі 20 904,50 дол. США за українські гривні, що склало 96 678,96 грн., які були перераховані на транзитний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , відкритий в ЗАТ КБ «ПриватБанк», з призначенням платежу: перерахування коштів кредитним договором № K3D0GI від 03.04.2008 (т. 1 а.с. 78).

Також позивач не скористався своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Таким чином, доказів, що доводили б факт умисних дій чи умисної бездіяльності банку з метою обману позичальника, тиску та шантажу з боку відповідача з метою укладення спірних додаткових угод та відсутність вільного волевиявлення у позивача на їх укладення, а також доказів, що доводили б заперечування або замовчування банком наявності обставин, які можуть перешкодити вчиненню додаткової угоди від 28.07.2008 та додаткової угоди № 2 від 17.02.2009, позивачем суду надано не було.

Крім того, доказів належного виконання зобов`язань за договором про іпотечний договір від 03.04.2008 та спірних додаткових угод, у зв`язку з чим правовідношення між сторонами підлягають визнанню припиненими суду не надано.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними Додаткової угоди від 28.07.2008 та Додаткової угоди № 2 від 17.02.2009 до договору про іпотечний кредит, визнання припиненими правовідношення за договором про іпотечний кредит № K3D0GI від 03.04.2008 та іпотечним договором № K3D0GI від 03.04.2008 внаслідок виконання зобов`язань за ними.

При цьому, позовні вимоги щодо застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 126 346,54 грн. та моральної шкоди у розмірі 150 000,00 є похідними від вимог про визнання недійсними додаткової угоди від 28.07.2008 та додаткової угоди № 2 від 17.02.2009, які в даному випадку також не підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги що ОСОБА_1 у своїх запереченнях на відзив та поясненнях було безапеляційно спростовано усі доводи банку не береться до уваги, оскільки ним не надано доказів у розумінні ст.ст. 76-82 ЦПК України, на спростування вказаних банком обставин.

Щодо позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» слід зазначити наступне.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором № K3DOGI від 03.04.2008 виконав в повному обсязі, та надав позичальнику кредит у розмірі, встановленому договором, шляхом перерахування на рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 100 000,00 грн.

На підставі заяви ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» із проханням залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит № K3D0GI від 03.04.2008 у розмірі 96 578,96 грн. конвертувати у валюту долар США, що склало 20 904, 54 дол. США, які були перераховані на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 28.07.2008 по 03.04.2013 у вигляді строкового кредиту, що підтверджується виписками з рахунків ОСОБА_1 , відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк».

Тобто, ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором № K3D0GI від 03.04.2008 виконав у повному обсязі - надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача ОСОБА_1 є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, взяті на себе зобов`язання за договором про іпотечний кредит № K3DOGI від 03.04.2008, зокрема, з погашення суми кредитів, процентів ОСОБА_1 не були виконані, в зв`язку з чим станом на 25.06.2015 у останнього утворилась заборгованість.

Згідно з наданим представником позивача розрахунку, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 497,80 дол. США, яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 6 973,35 дол. США, заборгованість по процентам за користування по процентам за користування кредитом у сумі 386,19 дол. США, заборгованість по комісії за користуванням кредитом у сумі 94,90 дол. США та пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у сумі 43,36 дол. США (т. 2 а.с. 5-8)

Вказаний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не спростовано.

30.06.2015 ПАТ КБ «Приватбанк» було направлено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повідомлення про необхідність погашення кредитної заборгованості, однак воно залишилось без виконання (т. 2 а.с. 10-13).

У статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

У разі, якщо в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом досягнення певної домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну у майбутньому основного зобов`язання.

Умовами договорів поруки визначено, що поручителі, кожен окремо, надали згоду на зміну умов договору про іпотечний кредит без додаткового погодження змін поручителями (пункт 1.5 договорів поруки).

Зазначена умова договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами вказаних правочинів, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Отже, умовами договорів поруки передбачено, що поручителі підтвердили, що вони ознайомлені та згодні зі всіма умовами кредитного договору та цим надали згоду на запровадження будь-яких інших нових умов кредитного договору, з моменту їх внесення в кредитний договір, та на збільшення обсягу відповідальності поручителів у зв`язку з такими змінами.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 17.02.2020 у справі № 757/4111/13-ц (провадження № 61-37688сво18).

Таким чином, позичальник порушив умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком, яка і підлягає до стягнення солідарно з позичальника та поручителів (кожним окремо).

При цьому судом враховано, що поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, оскільки відсутня їх спільна порука відповідно до положень ч. 3 ст. 554 ЦК України в редакції, яка діяла на час укладання договорів поруки та відповідно до якої особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, та обставина, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання з погашення кредиту та процентів за кредитним договором, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження, а тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позов в частині стягнення суми отриманого кредиту, проценти за користування ним та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором підлягають задоволенню.

Пунктом 5.1 додаткової угоди від 28.07.2008 до договору про іпотечний кредит № K3D0GI від 03.04.2008 передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4 договору за кожний день прострочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені не нараховується. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на дату сплати, тому пеня підлягає стягненню у гривневому еквіваленті.

Отже, судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, надана оцінка доказам, що містяться в матеріалах справи та зроблено обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , та часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».

Посилання апелянта на те, що додаткова угода від 28.07.2008 була підписана позивачем без його волі та під тиском не береться до уваги, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження примусового підписання цієї угоди.

ОСОБА_1 , також, оскаржує ухвалу суду першої інстанції про об`єднання в одне провадження цивільних справ № 757/28402/15-ц та № 757/6074/15-ц, які, на його думку, не можуть бути об`єднано. З цього приводу слід зазначити наступне.

Згідно частин 1-5 статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

У даній справі ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсною додаткової угоди від 28.07.2008 до кредитного договору та визнання припиненими правовідношення за договором про іпотечний кредит № К3D0GI від 03.04.2008 та іпотечним договором № К3D0GI від 03.04.2008 унаслідок виконання зобов`язання за ними.

Банк, в свою чергу звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № К3D0GI від 03.04.2008.

Таким чином, враховуючи те, що предметом позову є виконання зобов`язання за спільним кредитним договором, суд першої інстанції обґрунтовано об`єднав в одну справу два провадження і таке об`єднання не суперечить нормам процесуального законодавства.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин норми процесуального права, повно та всебічно досліджено матеріали справи та прийнято обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк». При цьому, доводи апелянта зводяться до його незгоди з висновками суду та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах представником ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності, залишити без задоволення.

Рішення рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення моральної шкоди та за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 14 липня 2022 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді І.М. Вербова

Т.О. Невідома