Справа №461/1812/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Мисько Х.М.,

за участю секретаря судового засідання Кухар Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, стягнення моральної шкоди, та компенсації за відрив від звичайних занять,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовом до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство», в якому просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами №ЛВ 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року, №ЛВ 20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок: за період з 01.04.2021 року по 30.06.2021 року включно у сумі 1269325,58 грн., стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 775 319,10 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами №ЛВ/1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та №ЛВ/20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску члена крдиетної спілки на депозитний рахунок. Стягнути компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 2 900, 00 грн. В обгрунтування позову ОСОБА_1 покликається на те, що 19.08.2008 року між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 укладено Договір №ЛВ-20/0041/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, початком якого є дата внесення внеску, а закінченням 19.09.2009 року. 21.09.2009 року між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 укладено Договір №ЛВ-1/0120/09/1551 про залучення внеску (вкалду) члена кредитої спілки на депозитний рахунок, початком якого є дата внесення внеску, а закінченням 21.10.2010 року. Внаслідок порушення КС «Першеи кредитне товаритсов» умов договорів, у березні 2012 року позивач звернувся до суду із позовом про повернення внесків члена кредитної спілки, процентів на внески, згідно умов договорів №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року та ЛВ -1/0120/09/1551 про залучення внеску члену кредитної спілки на депозитний рахунок. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року, у цивільній справі №1522/6783/12 позов ОСОБА_1 до КС «Перше кредитне товариство» задоволено частково. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь позивача ОСОБА_1 суму внеску та відсотки по ньому за депозитними договорами №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договору №ЛВ 20/0041/08/986 від 19.09.2008 року у розмірі 9 507, 57 грн. Рішення суду набрало законної сили 10.05.2012 року.21.06.2012 року було видано виконавчий лист №1522/6783/12, який було скеровано на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одеса. 26.07.2012 року відкрито виконавче провадження №33601551. 30.06.2017 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, яка скасована ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2018 року. Позивач зазначає, що у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №55267625, з виконання виконавчого листа №1552/6783/12, за яким тривають виконавчі дії. Позивач стверджує, що уклавши Договір №ЛВ-1/01/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та Договір №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внесків члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до пункту 4.1. відповідач погодився нести відповідальність за порушення умов цього договору, згідно чинного законодавства України. Заборгованість по депозитних договорах становить 9 507, 57 грн. Розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, згідно договорів про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до ст. ст. 1,3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та на підставі облікової ставки НБУ. Загальна сума пені за квітень червень 2021 року становить 126 925,58 грн. Крім того, позивач просить стягнути моральну шкоду у сумі 775 319,10 грн., яку обґрунтовує тим, що не має доступу до свого майна, не може ним вільно розпоряджатись. Також, позивач є інвалідом другої групи, відповідно проколу ЛКК №184 від 13.03.2012 року та йому необхідно провести оперативне лікування. Позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача він переживає фізичні та психічні труднощі, які призводять до послаблення нервової системи та спричиненням стресової ситуації. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 30.05.2022 провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Сторони у справі про судовий розгляд даного позову були повідомлені належним чином.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надійшло.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України,завданням цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та КС «Перше кредитне товариство» 21 вересня 2008 року було укладено договір №ЛВ-1/0120/09/1551 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спідки на депозитний рахунок в розмірі 5555 грн., строком на 13 місяців, з закінченням - 21 жовтня 2010 року, та договір від 19 вересня 2008 року №ЛВ-20/0041/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, в розмірі 100 грн., строком на 12 місяців, з закінченням - 19 вересня 2009 року.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси, від 28 квітня 2012 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до КС «Перше кредитне товариство» про відшкодування неповернених грошових коштів з урахуванням індексу інфляції та три відсотка річних задоволено частково, та стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму внеску та відсотки по ньому за депозитним Договором № ЛВ-1/0120/09/1551 від 21 вересня 2009р. та договору № ЛВ-20/0041/08/986 від 19 вересня 2008, з урахуванням додаткового договору № 1 від 21 липня 2009 в розмірі 9507,57 грн., суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн. Крім того, стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» в дохід держави суму судового збору (держане мито) у розмірі 95,07 грн.

10 травня 2012 року, рішення суду набрало законної сили, 21 червня 2012 року було видано виконавчий лист №1522/6783/12, який скеровано на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі.

Постановою головного державного виконавця Другого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Степаненко Г.Є. від 26.07.2012 року, відкрито виконаче провадження №33601551 з примусового виконання виконачого листа №2/1522/6783/12, виданого 21.06.2012 року про стягнення з УП «Перше кредитне товариство товариство» на користь ОСОБА_1 суми боргу 9 627, 57 грн.

Постановою старшого державного виконавця Другого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Виговського Ю.Д. від 24.11.2017 року, відкрито виконаче провадження №55267625 з примусового виконання виконачого листа №2/1522/6783/12, виданого 21.06.2012 року про стягнення з УП «Перше кредитне товариство товариство» на користь ОСОБА_1 суми боргу 9 627, 57 грн.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця №589607, ОСОБА_1 , є фізичною особою підприємцем, ідентифікаційний номер фізичної особи платника податків та інших обовязкових платежів .

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 549 та частини другої статті 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Отже, передумовою для стягнення пені є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.

З урахуванням вказаних правових норм та наявності судового рішення, за яким із відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість та таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже є грошовим зобов`язанням, суд дійшов висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань.

КС «Перше кредитне товариство» є фінансовою, а не банківською установою.

Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансової послуги.

Позивачем до позову додано розрахунок, відповідно до якого розмір пені за період з 01.06.2020 по 31.12.2020 року склав 248336,17 гривень.

Однак, позивач не обґрунтував із посиланням на діюче законодавство належності розрахунку та стягнення пені за період з з квітня по червень 2021 року, згідно облікової ставки НБУ із застосуванням пені, а також не врахував, що облікова ставка НБУ стосується фінансової установи, якою є КС «Перше кредитне товариство».

Доказів того, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання, що дає підстави для стягнення на користь позивача пені матеріали справи не містять, оскільки відсутні будь-які відомості про невиконання виконавчого листа №1522/6783/12 від 21.06.2012 року, виданого на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року. Позивачем не долучено жодного доказу, який б підтвердив, що ухвалене рішення на даний час є невиконаним, обмежившись наданням суду копії постанови про відкриття виконавчого провадження, яка фактично засвідчує перебування виконавчого листа на виконані.

В свою чергу, позивач, є учасником виконавчого провадження та наділений повноваженнями знайомитись з його матеріалами та отримувати копії документів які стосуютьсь перебігу провадження.

Крім того, за договорами укладеними між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 не встановлено відповідальність у виді неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру такої за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів.

Посилання позивача ОСОБА_1 на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», як на підставу для стягнення пені, є помилковими.

Згідно з преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», предметом регулювання даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», визначення в Законі певного переліку суб`єктів правовідносин, на які поширюється його дія, зумовило виняток із загального правила про поширення дії Закону на всіх учасників відповідних правовідносин. Таким чином, перелік суб`єктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули цього Закону, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).

ОСОБА_1 є фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності, але договір про залучення внеску укладений ним не в статусі фізичної особи підприємця, тобто він не є суб`єктом зазначених правовідносин в якості суб`єкта підприємницької діяльності, тому до правовідносин, що виникли між сторонами у спорі, не підлягає застосуванню Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналогічну правову позицію висловив й Верховний Суд у своїй постанові від 16.04.2021 року у цивільній справі №461/709/19.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Водночас, суд зазначає, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка, згідно з частиною другою статті 23 ЦК України, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для застосування норм статей1173,1174,1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Такі висновки збігаються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Оцінюючи докази по справі в цілому, беручи до уваги вищенаведені встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, звернені до відповідача, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи. А тому, суд приходить до переконання про відмову у позові.

Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, виходячи з назви та норми статті 138 ЦПК України, компенсації підлягають лише ті витрати за відрив від звичайних сторони у справі занять, що пов`язані з явкою до суду.

Позивачем не надано доказів про участь в судових засіданнях, ним не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про відрив від звичайних занять у зв`язку зі зверненням до суду. Відтак, відсутні відомості, які б могли бути взяті судом до уваги при визначенні суми наведеної компенсації. Крім того, при поданні даного позову позивач судовий збір не сплачував, з причин того, що звільнений від його сплати на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Тому, позов в частині стягнення судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 2 900,00 грн. задоволенню не підлягає.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Таким чином, суд вважає що відсутні обставини, які доводять обґрунтованість заявлених вимог, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та документально не підтвердженими.

У зв`язку з цим позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача.

При поданні позову позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 612, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 81, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, стягнення моральної шкоди, та компенсації за відрив від звичайних занять - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів,з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Кредитна спілка «Перше кредитне товариство», адреса: 65020, м.Одеса, вул.Базарна, 104, .

Повний текст рішення складено 08.07.2022 року.

Суддя Мисько Х.М.