Справа № 344/2335/22
Провадження № 2/344/1882/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення незаконно недорахованої і не виплаченої заробітної плати, належних відпускних та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення незаконно недорахованої і не виплаченої заробітної плати, належних відпускних та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивував тим, що в січні 2020 року він був прийнятий на роботу до приватного підприємства ДОА Алтіс, для виконання обов`язків охоронника з 24.01.2020 року, з оплатою праці в розмірі мінамільної заробітної плати. Однак, власник підприємства складав графік роботи по принципу - одна доба (24 години) охоронник працює, а дві доби (48 годин) відпочиває. В результаті при нормі робочого часу близько 170 годин, фактично вимушені були працювати 240 годин, а він особисто за вісімнадцять місяців роботи на даному підприємстві, 15-ть місяців працював по 240 годин, причому зарплата нараховувалася лише за 170 годин. В середньому 70 годин (240-170), він працював (як і всі охоронники), без оплати. В серпні 2021 року, без наказу, без погодження, його перевели для охорони іншого об`єкту, робота на якому його не влаштовувала, а тому ним було написано заяву на ім`я Директора з проханням про звільнення за власним бажанням виплати недорахованої зарплати та відпускних за відпрацьований період. Проте його звільнили не за власним бажанням, а за прогул, з грубим порушенням КЗпП. Просив стягнути з відповідача на його користь незаконно недораховану зарплату, що склала 30 319, 35 грн. та належні відпускні за 2020-2021 рік 11 017, 00 грн, моральну шкоду за душевні стражнаддя по причині регулярного порушення його прав трудового законодавства та незаконного звільнення із записом в трудову книжку в сумі 41 336,35 грн., та визнати запис в трудовій книзі про причини його звільнення з роботи, як такі що не відповідають дійсності і внести дійсну причину звільнення за власним бажанням.

03.03.2022 року позивач подав заяву клопотання про зміну позоаних вимог у справі, та просив стянути з відповідача на його користь незаконно недораховану зарплату, що склала 30 319, 35 грн. та належні відпускні за 2020-2021 рік 11 017, 00 грн., всього 41 336,35 грн. Від позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 41 336,35 грн., та визнання запису в трудовій книзі про причини його звільнення з роботи, як такі що не відповідають дійсності і внести дійсну причину звільнення за власним бажанням позивач відмовився (а.с.13-14).

27.04.2022 року відповідач ОСОБА_2 подав заперечення на позовну заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, має місце відсутність будь-яких правовідносин між позивачем та відповідачем як фізичними особами. Відповідач, як фізична особа не несе відповідальності за забов`язання приватного підприємства (а.с.20-21).

17.06.2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Тарасюк Г.І. подав письмові пояснення на позовну заяву, в яких вказав, що 28.12.2021 року Приватне підприємство «ДОА «Алтіс» припинило своє існування як юридична особа і позивач не пред`являв жодних вимог кредиторів під час ліквідації даної юридичної особи. Тому, вважає, що у позові має бути відмовлено саме з тієї причини, що позов заявлений до неналежного відповідача. Крім того зазначив, що Наказом ПП «ДОА «Алтіс» за №3 від 22 січня 2020 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 24 січня 2020 року на посаду охоронника з оплатою праці 4 726,71 грн. в місяць. На підприємстві було встановлено п`ятиденний робочий тиждень, підтвердженням чого є Табель за серпень 2021 року це той що зберегся, бо підприємство ліквідоване і усі документи знищені. Наказом №8 від 09 серпня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади з 09.08.2021 року за прогул. У акті перевірки Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 20.09.2021 року було встановлено порушення, за які порушення ОСОБА_2 , як керівник підприємства уже поніс адміністративну відповідальність у відповідності до Постанови Івано-Франківського міського суду від 25 листопада 2021 року по справі №344/17111/21, а саме за порушення про невчасну виплату коштів за невикористану відпустку. Ним було виплачено за 37 к.д. кошти за невикористану відпустку за результатами перевірки управління Держпраці у Івано-Франківській області. Більше жодних порушень, що стосується якогось неправильного нарахування не було зафіксовано. Вважає, що позов є безпідставним, надуманим і не підлягає до задоволення (а.с.58-59).

03.05.2022 року позивач подав відповідь на заперечення відповідача на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечення відповідача є безпідставними (а.с.26-27).

Позивач подав заяву, якою позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просив задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача подав заяву, в якій просив відмовити в задоволення позову.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до наказу №3 від 22.01.2020 року позивач ОСОБА_1 прийнятий на посаду охоронника в ПП Детективно-охоронне агенство Алтіс, з оплатою праці 4 726,71 грн. в місяць (а.с.65).

Відповідно до наказу №20 від 01.09.2020 року ОСОБА_1 з 01.09.2020 року встановлено з 01.09.2020 року новий оклад в розмірі 5000 грн. (а.с.81).

Наказом №1 від 04.01.2020 року ОСОБА_1 встановлено з 01.01.2021 року новий оклад в розмірі 6000 грн. (а.с.82).

Згідно табелю обліку робочого часу працівників ПП ДОА Алтіс за серпень 2021 року ОСОБА_1 відробив 40 год. (а.с.83).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 09.08.2021 року подав заяву Директору ПП ДОА Алтіс ОСОБА_2 з проханням надати йому олачувану відпустку за відпрацьовані 2020 та 2021 роки з настуним звільненням, та оплатити компенсацію недовиплаченої заробітної плати (а.с.28).

24.09.2021 року Управління держпраці в Івано-Франківській області розглянуло звернення ОСОБА_1 з приводу можливих порушень вимог законодавства про працю у ПП Детективно-охоронне агенство Алтіс, та повідомлено, що заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалася згідно табелів використання робочого часу. Згідно з наданих для перевірки табелів ним щомісяця відпрацьовано норму години (а.с. 29).

Наказом №8 від 09.08.2021 року ОСОБА_1 звільнено з роботи охоронника за прогул (п.4 ст. 40 КЗпП України)(а.с.80).

Відповідно до повідомлення ПП Детективно-охоронне агенство Алтіс, ОСОБА_3 , повідомлено про те, що він 13.08.2021 року на 10 год. ранку повинен з`явитися на офіс ПП ДОА Алтіс для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання розрахункової виплати (а.с.66)

17.09.2021 року Директор ПП ДОА Алтіс підписав наказ №14 про нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за період з 24.01.2020 року по 08.08.2021 року за 37 календарних днів (а.с.68).

Відповідно до видаткового касового ордеру від 20.09.2021 року ОСОБА_1 видано відпускні за 37 календарних днів в розмірі 5 159 грн. (а.с.69).

Відповідно до акта перевірки Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 20.09.2021 року №ІФ2449/920/АВ було встановлено ряд порушень, з них: ПП «ДОА «Алтіс» охоронцю ОСОБА_1 з лютого 2020 року по липень 2021 року (37 к.д.) не виплачено компенсацію за всі дні за не використані щорічної відпустки. В ході перевірки компенсацію за невикористану щорічну відпустку виплачено; ПП «ДОА «Алтіс» при звільненні з роботи охоронця ОСОБА_1 виплата усіх сум належних при звільненні 09.08.2021 року не проведено в день звільнення. Розрахункові кошти виплачено 06.09.2021 року; ПП «ДОА «Алтіс» розрахунок з ОСОБА_1 проведено 06.09.2021 року проте середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку 06.09.2021 року не проведено (а.с. 72-77).

Відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду від 25.11.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 (тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. (а.с.78-79).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.12.2021 року Приватне підприємство «ДОА «Алтіс» припинило своє існування як юридична особа (а.с.87).

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату. А саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Позивач вказує, що відповідачем, як роботодавцем табелювання здійснювалося з порушенням норм чинного законодавства, оскільки зарплата нараховувалась на рівні мінімальної заробітної плати, а в результаті при нормі робочого часу близько 170 годин, фактично вимушені були працювати 240 годин.

Табель обліку використання робочого часу - це основний документ, що є підставою для нарахування заробітної плати працівникам з почасовою системою оплати праці.

Саме табель обліку використання робочого часу є підставою для нарахування заробітної плати працівникам.

Розрахунок здійснений позивачем робочого часу в годинах, не може бути підставою для нарахування заробітної плати, оскільки, облік робочого часу охоронців здійснювався на основі табеля обліку використання робочого часу.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги твердження позивача, що табелювання здійснювалося з порушенням норм чинного законодавства, оскільки доказів на підтвердження вказаного суду не надано.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами (табелями обліку робочого часу, графіками роботи тощо) факти роботи позивача більше 170 год, та наведені твердження спростовані стороною відповідача, а відтак суд не вбачає законних підстав для стягнення із відповідача на користь позивача незаконно недораховану заробітну плату, в розмірі 30 319, 35 грн., в зв`язку з чим в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Крім того, як вбачається з акта перевірки Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 20.09.2021 року, в ході перевірки компенсацію за невикористану щорічну відпустку з лютого 2020 року по липень 2021 року (37 к.д.) ПП «ДОА «Алтіс» виплатило охоронцю ОСОБА_1 17.09.2021 року та 06.09.2021 року виплачено розрахункові кошти.

Надані стороною відповідача докази свідчать про безпідставність посилань позивача про не виплату йому заробітної плати та належних відпускних.

Доказів на спростування нарахування та виплати належних відпускних, позивачем суду не надано, а відтак в задоволенні позовної вимоги про стягнення належних відпускних за 2020-2021 рік в розмірі 11 017, грн. також слід відмовити.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Крім того відповідно до вимог ст. 96 ЦК України, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Згідно п.20 Статуту ПП «ДОА «Алтіс» підприємство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним йому майном. Власник підприємства не відповідає за його зобов`язаннями, а підприємство не відповідає за зобов`язаннями його власника, крім випадків, встановлених чинним законодавством.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивач не довів факт порушення його прав, а саме факту невиплати йому заробітної плати та належних відпускних, не довів протиправність дій відповідача, не довів, що звертався до ліквідатора з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі. Таке право позивач реалізував лише звернувшись з позовом до суду.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, відповідно до ст.50, 62,116, 117 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 , керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення незаконно недорахованої і не виплаченої заробітної плати, належних відпускних відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.06.2022 року.

Суддя Пастернак І.А.