ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

заяву Акціонерного товариства Акцент-Банк про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року

по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до Акціонерного товариства Акцент-Банк, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі штрафів за договором іпотеки ,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі штрафів за договором іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 28 січня 2008 року між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Граніти Дніпра» (далі ТОВ «Граніти Дніпра») укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ТОВ «Граніти Дніпра» отримало кредит у розмірі 540 000,00 доларів США, зі сплатою 12,6 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення 28 липня 2008 року.

Додатковою угодою від 28 липня 2008 року № 1 встановлено плату за користування кредитом у розмірі 15,6 % річних з кінцевою датою повернення суми кредиту 28 січня 2009 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 30 січня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку, площею 0,1399 га, в межах згідно з планом, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд та ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 20.1 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язувався застрахувати предмет іпотеки на повну його вартість, однак ОСОБА_1 порушив вимоги вказаного пункту договору, предмет іпотеки не застрахував, тому зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 30 % від договірної ціни вартості предмета іпотеки у розмірі 529 871,10 грн.

Крім того, пунктом 20.3 договору іпотеки передбачено, що ОСОБА_1 взяв на себе обов`язок не здійснювати будівництво на земельній ділянці будь-яких об`єктів нерухомості без отримання письмового дозволу іпотекодержателя. На земельній ділянці знаходився будинок площею 77,3 кв. м. Відповідач порушив умови договору та здійснив будівництво будинку площею 477,7 кв. м. Відповідно до пункту 22 договору іпотекиу випадку порушення цієї умови договору іпотеки іпотекодавець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 25 % від договірної вартості предмета іпотеки, а саме 441 559,25 грн.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за штрафами у зв`язку з невиконанням умов договору іпотеки склав 971 430,35 грн.

Виконання зобов`язань за договором іпотеки забезпечено договором поруки, який 16 січня 2012 року укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Акцент-Банк», відповідно до умов якого АТ «Акцент-Банк» відповідає перед АТ КБ «ПриватБанк» за виконання зобов`язань за договором іпотеки, у тому числі винагород, штрафів, пені та інших платежів.

Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість зі штрафів за договором іпотеки від 30 січня 2008 року у розмірі 971 430,35 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до АТ «Акцент-Банк» про стягнення суми заборгованості зі штрафів за договором іпотеки закрито.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення штрафів за договором іпотеки з останнього було стягнуто на користь банку штраф за договором іпотеки від 30 січня 2008 року у розмірі 529 871,10 грн, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року. Тому з урахуванням вимог статті 61 ЦПК України 2004 року не підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача штраф у розмірі 529 871,10 грн за порушення вимог пункту 20.1 договору іпотеки.

Крім того, відсутні підстави для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк»

у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь банку штрафу у розмірі 441 559,25 грн, оскільки з технічного паспорта на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 2006 рік на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки, знаходився житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 477,7 кв. м. Тобто на дату укладання договору іпотеки 30 січня 2008 року на земельній ділянці знаходився житловий будинок загальною площею 477,7 кв. м, а не 77,3 кв. м. АТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у договорі іпотеки було зазначено площу житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, 77,3 кв. м. Таким чином, не було встановлено порушення відповідачем ОСОБА_1 вимог пункту 22 договору іпотеки.

Провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає закриттю, оскільки вказані вимоги віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня

2016 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року касаційну скаргу

АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-18560св18).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 26 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з АТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість зі штрафів за договором іпотеки від 30 січня 2008 року № ДІ-252 у розмірі 971 430,35 грн.

Стягнуто з АТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 613,05 грн з кожного.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушив пункти 20.1, 22 договору іпотеки, а саме: штраф, нарахований за невиконання пункту 12 договору іпотеки (обов`язок застрахувати предмет іпотеки та не пізніше чим за місяць до закінчення строку дії договору страхування продовжити строк його дії), оскільки вказану суму штрафу позивачем нараховано через рік після звернення позивача до Самарського районного суду

м. Дніпропетровська і такий штраф не було стягнуто рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року; порушено вимоги пункту 20.3 договору іпотеки, оскільки вчинено будівництво об`єкта без відповідного письмового дозволу іпотекодержателя.

Крім того, суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження в частині вимог до АТ «Акцент Банк», виходив

з того, що ефективний судовий захист прав та інтересів позивача буде можливий за умови розгляду цього спору в межах однієї справи, одним судом.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року залишено без змін.

18 лютого 2022 року АТ «А-Банк» подало заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від від 05 березня 2020 року.

Заява мотивована тим, що АТ КБ «ПриватБанк» приховав інформацію, яка б суттєво змінила висновок суду по даній справі, а саме те, що іпотека на час розгляду справи була припинена, і те що власником предмета іпотеки є саме АТ КБ «ПриватБанк». Окрім цього, заявнику не було відомо про існування судових рішень про стягнення заборгованості, про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення штрафів. У зв`язку з тим, що іпотека була припинена, як похідний договір поруки теж був припинений.

ЗУ «Про іпотеку» статтею 17 визначено підстави припинення іпотеки. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

У відповідності до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно, власником предмету іпотеки з 29.11.2016 року було ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», а з 07.07.2017 року власникам предмета іпотеки став АТ КБ «ПриватБанк».

З цього вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» реалізував своє право та виконав рішення суду за рахунок майнового поручителя та з урахуванням статті 17 ЗУ «Про іпотеку» припинив дію договору іпотеки, та й як похідний договір поруки.

З огляду на те, що договір припинив свою дії, а на час розгляду апеляційним судом він вже не був дійсним (відпала підстава позову обставини), а встановлення дійсності при вирішенні будь якого спору що стосується договірних відносин - договорів (правочинів) є основою яка полягає в дослідженні та наданні оцінки, на переконання заявника постанова апеляційного суду була б іншого змісту та суті. Адже, із змісту договору іпотеки вбачається, що Іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: збитків, завданих порушенням Іпотекодавцем умов цього договору; штрафних санкцій, передбачених цим договором. Тобто, реалізувавши своє право за рахунок майна майнового поручителя АТ КБ «ПриватБанк» отримав всі відшкодування, в тому числі і штрафи які в даній справі заявляє.

За таких обставин, реалізація предмета іпотеки, як підстава припинення іпотечного договору, з урахуванням змісту договору та статусу іпотекодавця (майновий поручитель), поведінки АТ КБ «ПриватБанк» який задовольнив за договором всі свої вимоги, включаючи штрафи - слід дійти до висновку, що справа підлягає перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами, які змінюють і обставини справи і підстави та доводять те, що позовні вимоги не можуть бути задоволені в даній справі

Дані обставини, а саме те, що АТ КБ «ПриватБанк» шляхом реалізації предмета іпотеки припинив дію іпотечного договору заявник не знав та не міг знати, адже не є стороною іпотечного договору, не є власником предмету іпотеки, не був учасником справ де було звернення стягнення, та його не повідомляли про реалізацію іпотечного майна. А АТ КБ «ПриватБанк» знаючи про припиненій договір іпотеки, зловживаючи своїми правами, з метою збагачення та користі замовчував даний факт, та не повідомив суд про ці обставини.

Так як договір іпотеки припинений, то і договір поруки теж припинений. Припинений договір поруки з двох причин, по- перше: договір поруки є похідним від договору іпотеки, а із припиненням дії договору іпотеки автоматично припиняється і дія договору поруки; по-друге: договір поруки укладено на невизначений строк. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Як вже зазначалось раніше, Заявник не був учасником справ по зверненою стягнення на предмет іпотеки, де суд встановив порушення умов іпотечного договору, ще в листопаді 2011 року, а відтак на протязі 6 місяців до Заявника ніхто і не звертався з вимогою як того передбачає договір поруки та не вказувало на порушення, а тому і вимоги до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» не можуть бути задоволені.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням нововиявленої обставини, а саме: припинення іпотечного договору в порядку ЗУ «Про іпотеку», яка суттєво змінює обставини справи та підстави позову і вищезазначені обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для постановления правильного рішення у справі, так як на їх підставі можна зробити висновок про відсутність підстав для стягнення з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» штрафів. Зазначені обставини не були і не могли бути ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», оскільки не були стороною іпотечного договору, стороною судових проваджень про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Перевіривши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до положень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 року Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами, нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Як зазначалось вище, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 423 цього Кодексу не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Згідно з практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення «Праведная проти Росії» від 18.11.2004 року).

Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53).

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Така правова позиція узгоджується із постановою ВП ВС від 25.05.2021 у справі № 752/4995/17.

Як вбачається із матеріалів спарви, під час перегляду в суді апеляційної інстанції рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року, представником АТ КБ «ПриваБанк» 30.07.2019 року надало заяву до суду апеляційної інстанції про подання доказів (т.2.а.с.57-66).

Зокрема, АТ КБ «ПриваБанк» було надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.03.2019 року, згідно якого власником предмету іпотеки з 29.11.2016 року було ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», а з 07.07.2017 року власникам предмета іпотеки став АТ КБ «ПриватБанк»(т.2 а.с.63-65).

Надані докази були долучені до матеріалів справи, досліджувались в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції та учасники процесу не позбавлені були права користуватись своїми процесуальними правами та обовязками.

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи.

Така правова позиція узгоджується із постановою ВП ВС у справі № 9901/819/18 від 14 квітня 2021 року (пункт 6.38).

Таким чином, враховуючи, що обставина на яку, як на нововиявлену посилається заявник, про те, що з 07.07.2017 року власником предмета іпотеки став АТ КБ «ПриватБанк», що на думку заявника є підставою для припиненням іпотечного договору в порядку ЗУ «Про іпотеку», була встановлена під час розгляду у суді апеляційної інстанції при перегляді рішення місцевого суду від 26 вересня 2016 року та не існувала на час ухвалення оскаржуваного рішення, що підтверджується матеріалами справи (т.2 а.с.63-65), та беручи до уваги те, що відповідно до проаналізованих положень діючого цивільного процесуального законодавства України, це не є нововиявленою обставиною, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав для перегляду постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в порядку вимог ст. 423 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року залишено без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 423, 429 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства Акцент-Банк про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року відмовити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року залишити в силі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко