справа № 208/1055/21
№ провадження 2/208/786/22
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Івченко Т.П.,

за участю: секретаря судового засідання Задьори В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у місті Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 в інтересах позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Кам`янської міської ради «про виділ частини житлового будинку в натурі і встановлення порядку користування земельною ділянкою», -

встановив:

1. Короткий зміст позовних вимог.

15 лютого 2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 представник за довіреністю позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_4 та Кам`янської міської ради «про виділ частини житлового будинку в натурі і встановлення порядку користування земельною ділянкою», в якому просить суд:

- виділити в натурі частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами як окремий об`єкт нерухомості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках відповідно по 1/2 та 1/2 кожному з них, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності та перебуває в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме: квартира АДРЕСА_2 , що складається з приміщень 3.1. кухня 6,4 кв.м., 3.2. кімната 8,1 кв.м., 3.3. кімната 19,9 кв.м., 3.4. кімната 5,2 кв.м., ІІ веранда 5,8 кв.м., Ж-1 гараж, Г-1 літня кухня, Б-1 вбиральня, № 1,2,3,4,10 огорожі, № 7 водопровід, ІІ тротуар;

- встановити порядок користування земельною ділянкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках відповідно по 1/2 та 1/2 кожному з них, на якій розташоване нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та знаходиться за адресою за адресою: АДРЕСА_1 та просвисти нову адресу доній ділянці з нерухомим майном АДРЕСА_1 .

2. Позиція сторін.

2.1. Позиція позивачів.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивачів зазначила, що ОСОБА_2 (Позивач - І) та ОСОБА_3 (Позивач - 2, разом далі - Позивачі) та ОСОБА_4 (далі - Відповідач) володіють нерухомим майном: житловим, будинком та земельною ділянкою, а також господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачу, ОСОБА_2 належить 4/25 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-589 від 22.04.2020 виданого Першою Кам`янською державною нотаріальною конторою, спадкова справа № 516/2015.

Позивачці, ОСОБА_3 належить 4/25 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-590 від 23.05.2020 виданого Першою Кам`янською державною нотаріальною конторою, спадкова справа № 516/2015.

Відповідачці, ОСОБА_4 належить 13/25 частин житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1304 від 25.07.2014 року, виданого приватним нотаріусом Геращенко Г.В. Дніпродзержинського міського нотаріального округу, спадкова справа № 21/2014.

ОСОБА_5 належить 4/25 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.1984, виданого Дніпродзержинським ГКХ. Згідно інформації, яка відома учасникам справи, ОСОБА_5 - померла. Спадкоємці не вступали в право на спадщину, а отже 4/25 частини житлового будинку належних ОСОБА_5 є нічийними. З усних показань сусідів та мешканців будинку є інформація про те, що ОСОБА_5 виїхала з будинку ще у 1970-тих роках.

Позивачі та відповідач кожний окремо користуються внутрішніми приміщеннями житлового будинку, розташованими у відокремлених одна від одної його частинах, які устатковані самостійними системами опалення, газопостачання, водопостачання, а також кожен окремо користується своїми надвірними спорудами.

Будинок знаходиться у спільній частковій власності, спору щодо розміру часток та порядку користування приміщеннями у будинку а також надвірними будівлями між сторонами немає. Позивачі та Відповідач намагалися врегулювати спір в досудовому порядку, однак даний спір неможливо врегулювати в договірному порядку, оскільки поділ нерухомого майна в натурі не може бути здійснено з огляду на відсутність четвертого власника. Саме тому Позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом.

Факт роздільного користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , підтверджується технічним паспортом старого зразку № НОМЕР_1 від 19.01.1988 року, та новим технічним паспортом від 10.08.2020 року.

Відповідно до даних технічного паспорту, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_3 , загальною площею 129,0 кв.м. та житловою площею 89,5 кв.м. у тому числі.

Квартира 1 площею 54,6 кв.м., що належить, перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_6 складається з приміщень: кухня 9,9 кв.м.; кухня 7,9 кв.м; кімната 6,5 кв.м; кімната 12,3 кв.м; кімната 18,0 кв.м.

Квартира 2 площею 29,6 кв.м., що належить ОСОБА_5 та складається з приміщень: кімната 8,2 кв.м.; кімната 11,3 кв.м; 1 коридор 10,1 кв. м.

Квартира 3 площею 45,4 кв.м., що належить, перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , складається з приміщень: кухня 6,4 кв.м.; кімната 8,1 кв.м; кімната 19,9 кв.м; кімната 5,2 кв.м; II веранда 5,8 кв. м.

Б-1 гараж, В-І сарай, Д-1 вбиральня, № 6 огорожі, що перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_6

№ 9 водопровід, № 8 зливна яма, 1 тротуар, що перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_6 ;

Ж-1 гараж, Г-1 літня кухня, Е-1 вбиральня, № 1, 2, 3, 4, 10 огорожі, що перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3

№ 7 водопровід, II тротуар, що перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_2 та У ОСОБА_3

№ 11 огорожа, що перебуває у спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та проходить як поділ між земельними ділянками, а також є межею користування господарськими будівлями та спорудами.

Фактично між сторонами склався відповідний порядок користування спільним майном, який триває вже не одне десятиліття. Дана нерухомість між сторонами розподілена і кожна частина перебуває у відповідному підпорядкуванні. Територіальний поділ відповідно до огорожі № 11 (згідно технічного паспорту), яка є парканом, який розділяє земельні ділянки та господарські будівлі, які перебувають у користуванні сторін. Саме тому просимо суд виділити в натурі частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належить та перебуває у користуванні Позивачів ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ).

Тому власники, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вправі окремо користуватися приміщеннями будинку, господарськими будівлями та спорудами, а саме: квартирою АДРЕСА_4 , площею 45,4 кв.м. житлового будинку А-1, що складається з приміщень: 3.1. кухня 6,4 кв,м.; 3.2. кімната 8,1 кв.м; 3.3. кімната 19,9 кв.м; 3.4. кімната 5,2 кв.м.; II веранда 5,8 кв. м.; Ж~1 гаражем; Г-1 літньою кухнею; Е-1 вбиральнею; № 1,2,3,4,10 огорожею; № 7 водопроводом та II тротуаром.

Житловий будинок має два входи (вихіди), таким чином, кожна сторона користується власним входом (вихідом). Частина житлового будинку ОСОБА_5 є глухою, там відсутні двері або вікна, які можуть слугувати виходом чи входом.

Кожна з сторін має власну частину огорожі (паркану) та окремі ворота з в`їздом (входом) на прибудинкову територію.

Факт роздільного користування підтверджується тим, що кореспонденцію за адресою: АДРЕСА_1 , прийнято розподіляти за частинами будинку, зокрема АДРЕСА_3 та 109/2.

Позивачі та Відповідач по окремості та самостійно користуються комунальними послугами, тобто мають свій власний лічильник води, світла та газу. Аналогічно до кореспонденції, сплата комунальних послуг відбувається згідно належних на праві власності частин будинку ( АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 ), що підтверджується Договором № 1796 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення від 01.08.2019 року укладеним між Комунальним виробничим підприємством Кам`янської міської ради «Міськводоканал» (далі КВП КМР «Міськводоканал») та ОСОБА_2 про надання послуг за адресою: АДРЕСА_6 , рахунками за електроенергію № 40 від 31.01.2020 р. за адресою: АДРЕСА_5 та за доставку газу № від 17.01.2020 р. за адресою: АДРЕСА_5 .

Враховуючи все вищенаведене, Позивачі та Відповідач жодним чином не впливають на життя та побут одне одного, оскільки кожна зі сторін користується належною їй частиною будинку, господарськими будівлями та спорудами, а також земельною ділянкою.

Земельна ділянка для обслуговування будинку за адресою АДРЕСА_1 , не є зареєстрованою чи приватизованою з огляду на те, що для - процедури оформлення права власності на земельну ділянку необхідна згода усіх власників. У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 виїхала та не проживала у своїй частині будинку, ні спадкодавці, ні теперішні власники не могли та не мають змоги на даний момент оформити право власності на земельну ділянку та присвоїти їй кадастровий номер.

З огляду на це, Позивачі просять суд виділити і встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій знаходиться частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, належні Позивачам на праві власності.

24.06.2009 р. спадкодавець ОСОБА_7 ) сплатила податок за

землю, про що свідчить квитанція № 1/242 від 24.06.2009 р. До цього від ДПІ у м.

Дніпродзержинську надійшло податкове повідомлення від 05.06.2009 р. № щодо

сплати земельного податку з фізичних осіб за адресою:

АДРЕСА_1 . Земельна ділянка є розділеною між усіма співвласниками, співвласники по

окремості сплачували податок за користування своїми земельними ділянками.

Крім того стороною Позивачів було надано суду додаткові письмові пояснення, щодо позиції Відповідача - 2 викладеної у Відзиві на позовну заяву, в якому зазначено, що Відповідачем - 2 було наведено незгоду щодо виділення 45,4 кв.м. в будинку А-1 в натурі, що було однією із заявлених Позивачами вимог. Відповідач-2 навів аргументи та розрахунки, які з одного боку є досить переконливими, проте Відповідач-2 в своїх доводах керувався фактичними даними площ, не звертаючи увагу на реальну можливість виділити ідеальні частки в будинку кожному із співвласників, та не звертаючи увагу на порядок проживання між сторонами більше ніж протягом 20 років.

В теорії цивільного права використовуються поняття ідеальної і реальної частки у праві спільної власності. Під реальною часткою розуміють певну частину спільного майна в натурі, яке фактично надається у власність співвласнику. Поняття ж ідеальної частки використовується, на відміну від реальної, щоб підкреслити, що частка співвласника не є вираженою в натурі в чіткому співвідношенні. Реальна та ідеальна частки часто не співпадають між собою, далеко не у всіх випадках спільної власності практично можливим є виділення "ідеальної частки", яка має і може співпадати з реальною.

Вважаю за необхідне продублювати ще раз арифметичні розрахунки Відповідача, але вже з розрахунком площ всіх співвласників. Загальна площа будинку 129,6 кв.м., з яких у позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розмір частки відповідно до правовстановлюючих документів у дробовому співвідношенні становить 8/25, розмір ідеальної частки кожного із співвласників з розрахунку загальної площі будинку в кв.м. становить 41,47 кв.м. а розмір реальної частки кожного із співвласників з розрахунку реального володіння та користування частинами (кімнатами) будинку в кв.м. становить 45,4 кв.м., у відповідача 1 ОСОБА_8 розмір частки відповідно до правовстановлюючих документів у дробовому співвідношенні становить 13/25, розмір ідеальної частки кожного із співвласників з розрахунку загальної площі будинку в кв.м. становить 67,34 кв.м а розмір реальної частки кожного із співвласників з розрахунку реального володіння та користування частинами (кімнатами) будинку в кв.м. становить 54,6 кв.м., та у ОСОБА_5 (померлої співвласниці) розмір частки відповідно до правовстановлюючих документів у дробовому співвідношенні становить 4/25, розмір ідеальної частки кожного із співвласників з розрахунку загальної площі будинку в кв.м. становить 20,73 кв.м. а розмір реальної частки кожного із співвласників з розрахунку реального володіння та користування частинами (кімнатами) будинку в кв.м. становить 29,6 кв.м..

Таким чином, проаналізувавши відповідні дані виділ частки Позивачів є можливим, але з невеликим відхиленням від ідеального розміру частки. Частка Позивачів у дробовому співвідношенні стане 8,75/25, тобто по 4,37/25 на кожного. Вважаю дане відхилення незначним, з огляду на межі кімнат та займану співвласниками площу будинку протягом досить тривалого часу.

Відзивом від Відповідача-1 ( ОСОБА_8 ) підтверджується той факт, що між Сторонами є певний порядок користування житловим будинком, а також господарськими будівлями. Жодним чином Сторони не впливають на життя і побут одне одного. Кожен по окремості користується своїм майном. Спорів та суперечок щодо часток та майна, що перебуває у користуванні кожної зі сторін немає.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з частиною 7 Постанови Верховного суду України «Про Практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 № 7, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст.119 ЦК (1540-06) ідеальних часток і І присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Керуючись ч.1 ст.174 ЦПК України, Позивачі повністю визнають та підтримують заявлені позовні вимоги, а також не заперечують щодо ухвалення судом рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п.3 ч.І ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, на підставі викладеного просить задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі.

2.2. Позиція відповідачів.

Відповідач -1, ОСОБА_4 , скористалась своїм правом та подала Відзив на позовну заяву в якому зазначила, що вимоги ОСОБА_9 , викладені в позивній заяві, вона визнає, згодна і підтримує в повному обсязі. Підтверджує факт того, що між нами є певний порядок користування житловим будинком, земельною ділянкою, а також господарськими будівлями. Жодним чином не впливаємо на життя і побут одне одного. Кожен по окремості користується своїм майном. Спорів та суперечок щодо часток та майна, що перебуває у користуванні кожної зі сторін, - немає. Також у позовній заяві описано, що Позивачі та Відповідач, самостійно та окремо користуються комунальними послугами. Підтверджую, що кожен має свій власний лічильник води, світла та газу. А також окремі виходи та виїзди з будинку та двору. Земельна ділянка розділена між сторонами парканом відповідно до часток. Фактичний поділ земельної ділянки відбувся давно, тому вважає, що вимога виділення в натурі частини земельної ділянки та встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно Позивачів має бути задоволена та дана вимога не порушує ні її права, ні права інших осіб тому просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі розглядати справу за її відсутності.

Відповідач 2, представник Кам`янської міської ради, скористався своїм правом та надав до суду Відзив на позовну заяву в якому зазначив, що Відповідач 2 частково не погоджується з заявленою позовною заявою в частині виділення в натурі гаражу Ж-1 та виділення у власність позивачам 45,4 кв.м., з загальної площі будинку А 1, яка становить 129,6 кв.м. з наступних підстав.

Позивачі просять виділити їм в натурі квартиру АДРЕСА_2 , що складається з приміщень: 3.1. - кухня 6,4 кв.м.; 3.2. - кімната 8,1 кв.м.; 3.3. - кімната 19,9 кв.м.; 3.4.- кімната 5,2 кв.м.; веранда 5.8 кв.м.; Ж-1 гараж; Г-1 літня кухня; Е-1 вбиральня; № 1,2,3,4,10 огорожі; № 7 водопровід; II тротуар.

Позивачі в прохальній частині просять виділити їм у власність гараж Ж-1, однак як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, серед переліку успадкованого майна Позивачів відсутній об`єкт нерухомості такий як гараж Ж-1, також в витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відсутня реєстрація права власності на гараж Ж-1. Дані обставини дають підставу вважати що даний гараж Ж-1 самовільною забудовою на яку не зареєстровано право власності в встановленому законі порядку.

Позивачі як на підставу виділу та визнання за ними права власності на самовільно збудований гараж Ж-1, посилаються на довідку Дніпродзержинського БТІ № 729 від 13.08.2020 року, в якій було зроблено висновок, що гараж Ж-1 не підлягає прийняттю в експлуатацію, так як він збудований до 05.08.1992 року. Однак в даній довідці не зазначено, з яких підстав на підставі яких документів БТІ прийшло до такого висновку що гараж Ж-1 збудовано до 05.08.1992 року, таких же документів з яких вбачалось би, що гараж Ж-1 збудовано до 05.08.1992 року Позивачами також не надано.

Відтак враховуючи вище наведене, вважаємо, що в частині визнання права власності Позивачами на гараж Ж-1 слід відмовити, оскільки даний об`єкт нерухомості не введено експлуатацію та право власності на даний об`єкт не зареєстровано в передбачений законом спосіб.

Позивачі просять виділити їм в натурі квартиру АДРЕСА_4 площею 45,4 кв.м. житлового будинку А-1, який у відповідності до даних технічного паспорту від 10.08.2020 року, складає 129,6 кв.м.

Позивач 1 успадкував та зареєстрував за собою право власності на 1/2 частку від 8/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , тобто фактично Позивач 1 отримав у власність 4/25 частки, що в процентах складає - 16 процентів.

Позивач 2 успадкував та зареєстрував за собою право власності на 1/2 частку від 8/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , тобто фактично Позивач 1 отримав у власність 4/25 частки, що в процентах складає - 16 процентів.

Тобто загалом Позивачі оформили право власності на 8/25 часток, що в процентному співвідношенні складає - 32 проценти.

Однак в супереч вище викладеному Позивачі просять виділити їм з будинку А-1, загальною площею 129,6 кв.м., 45,4 кв.м., що в процентному співвідношенні складає - 35,1 процент. Тобто Позивачі у відповідності до своїх часток, мають право разом претендувати на виділ їм в натурі на 41,47 кв.м. ( 129,6 кв.м. х 32 %). Тож виділ в натурі Позивачам 45,4 кв. м. не буде відповідати 8/25 часткам та може порушити право власності інших співвласників та зменшить їх частки в спільному будинку.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Тож Позивачі без жодних правових підстав просять від суду виділити їм натурі частку в спільному майні, яка не відповідає часткам останніх та в матеріалах справи відсутні доказі того що Позивачі узгоджували з іншими співвласниками те, що вони будуть відступати від своїх часток в сторону збільшення не на користь інших співвласників тому просить суд в задоволені позовної заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 , Кам`янської міської ради про виділ житлового будинку в натурі і встановлення порядку користування земельною ділянкою, відмовити в частині виділу Позивачам в натурі квартиру АДРЕСА_2 , що складається з приміщень: 3.1.-кухня 6,4 кв.м.„ 3.2.-кімната 8,1 кв.м.; 3.3.- кімната 19,9 кв.м.; 3.4.- кімната 5,2 кв.м.; веранда 5.8 кв.м. та гаражу Ж-1.

3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи.

15.02.2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 представник за довіреністю позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_4 «про виділ частини житлового будинку в натурі і встановлення порядку користування земельною ділянкою».

15.02.2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Івченко Т.П.

16.02.2021 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська матеріали позовної заяви було залишено без руху, оскільки було виявлені недоліки та надано час для їх усунення.

09.03.2021 року на електронну адресу суду та 10.03.2021 року через канцелярію суду представником позивачів, було подано Заяву про усунення зазначених в ухвалі суду недоліків.

10.03.2021 року представником Позивачів на адресу суду було подано клопотання про залучення у якості відповідача Кам`янську міську раду.

10.03.2021 року представником Позивачів через канцелярію суду було подано уточнену позовну заяву.

12.03.2021 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області провадження по цивільній справі відкрито залучено у якості відповідача Кам`янську міську раду, визначено порядок розгляду справи за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання.

02.04.2021 року Відповідач-1 ОСОБА_4 через канцелярію суду подала Відзив на позовну заяву та просила суд розглянути справу без її участі.

08.04.2021 року Представником позивачів на електронну адресу суду подано клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі представника та Позивачів.

12.04.2021 року Представником Відповідача-2, Кам`янської міської ради подано Відзив на позовну заяву.

20.04.2021 року Представником позивачів через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи у підготовчому судовому засідання без участі представника та Позивачів.

03.08.2021 року на електронну адресу суду від представника Позивачів надійшло клопотання про надання можливості ознайомлення з матеріалами справи.

01.09.2021 року представник Позивачів ознайомилась з матеріалами справи про що написала розписку власноруч.

21.09.2021 року Представник Позивачів через канцелярію суду подала фактично відповідь на Відзив Відповідача-2, назвав її заявою.

25.11.2021 року від представника Позивачів та позивача ОСОБА_10 через канцелярію суду подано заяви про проведення підготовчого судового засідання без їх участі.

25.11.2021 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Сторони в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви в яких просили суд розглянути справу без їх участі та без участі їх представників на підставі наданих доказів.

Розгляд справи по суті відбувся 13.10.2022 за відсутності сторін.

Крім того, судом на веб-порталі судової влади України публікувались дати всіх судових засідань по справі.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані представником Позивачів докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

4. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 володіють нерухомим майном: житловим, будинком та земельною ділянкою, а також господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в таких частках: позивачу, ОСОБА_2 належить 4/25 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-589 від 22.04.2020 виданого Першою Кам`янською державною нотаріальною конторою, спадкова справа № 516/2015, позивачці, ОСОБА_3 належить 4/25 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-590 від 23.05.2020 виданого Першою Кам`янською державною нотаріальною конторою, спадкова справа № 516/2015 та відповідачці, ОСОБА_4 належить 13/25 частин житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1304 від 25.07.2014 року, виданого приватним нотаріусом Геращенко Г.В. Дніпродзержинського міського нотаріального округу, спадкова справа № 21/2014.

Крім того ще одному співвласнику, ОСОБА_5 належить 4/25 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.1984, виданого Дніпродзержинським ГКХ.

Згідно наданої інформації учасникам справи, ОСОБА_5 - померла. Спадкоємці не вступали в право на спадщину, а отже 4/25 частини житлового будинку належних ОСОБА_5 є нічийними. З усних показань сусідів та мешканців будинку є інформація про те, що ОСОБА_5 виїхала з будинку ще у 1970-тих роках.

Судом встановлено, що Позивачі та Відповідач-1 кожний окремо користуються внутрішніми приміщеннями житлового будинку, розташованими у відокремлених одна від одної його частинах, які устатковані самостійними системами опалення, газопостачання, водопостачання, а також кожен окремо користується своїми надвірними спорудами. Будинок знаходиться у спільній частковій власності, спору щодо розміру часток та порядку користування приміщеннями у будинку а також надвірними будівлями між сторонами немає.

Факт роздільного користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , підтверджується технічним паспортом старого зразку № НОМЕР_1 від 19.01.1988 року, та новим технічним паспортом від 10.08.2020 року. Відповідно до якого, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_3 , загальною площею 129,0 кв.м. та житловою площею 89,5 кв.м. у тому числі.

Квартиру 1 площею 54,6 кв.м., що належить, перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_6 складається з приміщень: кухня 9,9 кв.м.; кухня 7,9 кв.м; кімната 6,5 кв.м; кімната 12,3 кв.м; кімната 18,0 кв.м.

Квартиру 2 площею 29,6 кв.м., що належить ОСОБА_5 та складається з приміщень: кімната 8,2 кв.м.; кімната 11,3 кв.м; 1 коридор 10,1 кв. м.

Квартиру 3 площею 45,4 кв.м., що належить, перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , складається з приміщень: кухня 6,4 кв.м.; кімната 8,1 кв.м; кімната 19,9 кв.м; кімната 5,2 кв.м; II веранда 5,8 кв. м.

Б-1 гараж, В-І сарай, Д-1 вбиральня, № 6 огорожі, № 9 водопровід, № 8 зливна яма, 1 тротуар, що перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_6 .

Ж-1 гараж, Г-1 літня кухня, Е-1 вбиральня, № 1, 2, 3, 4, 10 огорожі, № 7 водопровід, II тротуар, що перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3

№ 11 огорожа, що перебуває у спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та проходить як поділ між земельними ділянками, а також є межею користування господарськими будівлями та спорудами.

Як встановлено в судовому засіданні фактично між сторонами склався відповідний порядок користування спільним майном, дана нерухомість між сторонами розподілена і кожна частина перебуває у відповідному підпорядкуванні. Територіальний поділ відповідно до огорожі № 11 (згідно технічного паспорту), яка є парканом, який розділяє земельні ділянки та господарські будівлі, які перебувають у користуванні сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, власники, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , мають намір користуватися окремо приміщеннями будинку, господарськими будівлями та спорудами, а саме: квартирою АДРЕСА_4 , площею 45,4 кв.м. житлового будинку А-1, що складається з приміщень: 3.1. кухня 6,4 кв,м.; 3.2. кімната 8,1 кв.м; 3.3. кімната 19,9 кв.м; 3.4. кімната 5,2 кв.м.; II веранда 5,8 кв. м.; Ж~1 гаражем; Г-1 літньою кухнею; Е-1 вбиральнею; № 1,2,3,4,10 огорожею; № 7 водопроводом та II тротуаром. Житловий будинок має два входи (вихіди), таким чином, кожна сторона користується власним входом (вихідом). Частина житлового будинку ОСОБА_5 є глухою, там відсутні двері або вікна, які можуть слугувати виходом чи входом. Кожна з сторін має власну частину огорожі (паркану) та окремі ворота з в`їздом (входом) на прибудинкову територію.

Крім того роздільне користування сторонами частинами будинку, підтверджується кореспонденцією, яка адресована сторонам за адресою: АДРЕСА_1 , та розподіляється за частинами будинку, зокрема АДРЕСА_3 та 109/2, Договором № 1796 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення від 01.08.2019 року укладеним між Комунальним виробничим підприємством Кам`янської міської ради «Міськводоканал» та ОСОБА_2 про надання послуг за адресою: АДРЕСА_6 , рахунками за електроенергію № 40 від 31.01.2020 р. за адресою: АДРЕСА_5 та за доставку газу № від 17.01.2020 р. за адресою: АДРЕСА_5 .

Земельна ділянка для обслуговування будинку за адресою АДРЕСА_1 , не зареєстрована та не приватизована, оскільки для процедури оформлення права власності на земельну ділянку необхідна згода усіх власників, але у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 виїхала та не проживала у своїй частині будинку, ні спадкодавці, ні теперішні власники не могли та не мають змоги на даний момент оформити право власності на земельну ділянку та присвоїти їй кадастровий номер.

Як встановлено матеріалами справи, 24.06.2009 р. спадкодавець ОСОБА_7 ) сплатила податок за землю, про що свідчить квитанція № 1/242 від 24.06.2009 р., до цього від ДПІ у м. Дніпродзержинську надійшло податкове повідомлення від 05.06.2009 р. № щодо сплати земельного податку з фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки земельна ділянка є розділеною між усіма співвласниками, то співвласники по окремості сплачували податок за користування своїми земельними ділянками.

Як вбачається з технічного висновку № ІІ-007/21 від 15.02.2023 року, на підставі результатів обстеження технічного стану будівельних конструкцій житлового будинку (літ. А -1) з прибудовою (літ. а-1) та верандою (літ. а1 -І), літньої кухні (літ. Г - І) з навісом (літ. г-1), гаражу (літ. Ж-1), вбиральні (літ. Е-І), які розташовані по АДРЕСА_1 , Дніпропетровської обл. встановлено; в конструкціях фундаментів, внутрішніх, зовнішніх стін, перекриттів, покриттів, покрівлі, а також у вузлах їх сполучення небезпечні пошкодження і деформації відсутні, конструкції знаходяться в задовільному стані, що відповідає категорії 2.

Виходячи з вищевикладеного, фахівці ДПІ «Дніпродзержинськцивільпроект» зважають можливим, у конструктивному відношенні при виділі нерухомого майна, безпечну експлуатацію частини житлового будинку (літ. А-1), з прибудовою (літ. а-1) та верандою (літ. а1-1), літньої кухні (літ. Г-1) з навісом (літ. г-1) , гаражу (літ. Ж-1), вбиральні (літ. Е-1), які розташовані по АДРЕСА_1 .

Всі інженерні комунікації, які розташовані на земельній ділянці та належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходяться в задовільному стані, відповідно до правовстановлюючих документів: ОСОБА_2 (Позивач - 1) належить 4/25 частин житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-589 від 22.04.2020 р. виданого Першою Кам`янською державною нотаріальною конторою, спадкова справа № 16/2015; ОСОБА_3 (Позивач ~ 2) належить 4/25 частин житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-590 від 23.05.2020 р. виданого Першою Кам`янською державною нотаріальною конторою, спадкова справа № 516/2015; ОСОБА_4 належить 13/25 частин житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.07.2014р, № 1304, виданого приватним нотаріусом Геращенко Г.В. Дніпродзержинського міського нотаріального округу, спадкова справа № 21/2014; ОСОБА_5 належить 4/25 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.1984р,, виданого Дніпродзержинським ГКХ. Згідно інформації, яка відома учасникам справи, ОСОБА_5 - померла. Спадкоємці не ступали в право на спадщину, а отже 4/25 частини житлового будинку належних ОСОБА_5 є нічийними. З усних показань сусідів та мешканців будинку є інформація про те, що ОСОБА_5 виїхала з будинку в 1970-тих роках.

У фактичному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходиться частина житлового будинку (літ. А-1) з прибудовою (літ. а-1) та верандою (літ. а1-1) - квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 45,4 кв.м., що складається з приміщень: 3.1.- кухні 6,4 кв.м, 3-2 - кімната 8,1 кв.м; 3-3 - кімната 19,9 кв.м; 3-4 - кімната 5,2 кв.м; 11 - веранда 5,8 кв.м.; літня кухня (літ. Г-1) з навісом (літ. г-1); гараж (літ, Ж-1); вбиральня (літ. Е-1); № 1 ворота з хвірткою, № 2,3,4 огорожі, № 10 хвіртка; № 7 водопровід; ІІ тротуар.

Наявність окремого виходу на АДРЕСА_7 (ворота з хвірткою № 10) забезпечує незалежне у фізичних відносинах положенні частини домоволодінні, що обстежується, що дозволяє виділити частину ділянки з розташованими на ній будівлями і спорудами в самостійний об`єкт нерухомого майна з наданням окремої поштової адреси.

В частині будівлі, яка обстежувалася встановлені лічильники на облік електроенергії, газу, води. Власники мають фізичну і експлуатаційну можливість незалежно розпоряджатися своєю частиною майна.

Враховуючи окреме розташування об`єкта в планувальній структурі ділянки, фахівці ГПІ «Днепрдзержінськцивільпроект» вважають за можливе виділення нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в окремий об`єкт нерухомого майна з наданням окремої поштової адреси. Виділ нерухомого майна можна виконати і у фізичному, і в експлуатаційному, і у фінансовому стосунках.

При розділі земельної ділянки необхідно дотримувати вимоги ДБНБ.В.2.2-12:2019 п.6.1.41 «для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше 1.0 м». Фактично виділ земельної ділянки в натурі має бути виконаний за участю місцевих органів влади, управлінням земельних ресурсів, управлінням архітектури і управлінням комунального господарства залежно від наявності у власників документів на володіння землею.

5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Крім того, відповідно до ст. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як передбачено ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно зі ст..ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України, спільна часткова власність, це власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Згідно з положеннями ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За нормами ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Згідно роз`яснень, викладених в п.п. « а » п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного суду - України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності » та п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» про те, що при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, які відповідають розміру їх часток у приватній власності.

Зазначеними нормами передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об`єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників. Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, дотримуючись при цьому моральних засад суспільства, а держава не втручається у здійснення власником своїх правомочностей щодо належного йому майна і забезпечує власникам рівні умови здійснення своїх прав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 володіють нерухомим майном: житловим, будинком та земельною ділянкою, а також господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в таких частках: позивачу, ОСОБА_2 належить 4/25 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-589 від 22.04.2020 виданого Першою Кам`янською державною нотаріальною конторою, спадкова справа № 516/2015, позивачці, ОСОБА_3 належить 4/25 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-590 від 23.05.2020 виданого Першою Кам`янською державною нотаріальною конторою, спадкова справа № 516/2015 та відповідачці, ОСОБА_4 належить 13/25 частин житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1304 від 25.07.2014 року, виданого приватним нотаріусом Геращенко Г.В. Дніпродзержинського міського нотаріального округу, спадкова справа № 21/2014.

Як вбачається з технічного висновку № ІІ-007/21 від 15.02.2023 року, у фактичному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходиться частина житлового будинку (літ. А-1) з прибудовою (літ. а-1) та верандою (літ. а1-1) - квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 45,4 кв.м., що складається з приміщень: 3.1.- кухні 6,4 кв.м, 3-2 - кімната 8,1 кв.м; 3-3 - кімната 19,9 кв.м; 3-4 - кімната 5,2 кв.м; 11 - веранда 5,8 кв.м.; літня кухня (літ. Г-1) з навісом (літ. г-1); гараж (літ, Ж-1); вбиральня (літ. Е-1); № 1 ворота з хвірткою, № 2,3,4 огорожі, № 10 хвіртка; № 7 водопровід; ІІ тротуар.

Тому позовні вимоги, в частині виділу в натурі частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами як окремий об`єкт нерухомості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках відповідно по 1/2 частині кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності та перебуває в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме: квартира АДРЕСА_2 , що складається з приміщень 3.1. кухня 6,4 кв.м., 3.2. кімната 8,1 кв.м., 3.3. кімната 19,9 кв.м., 3.4. кімната 5,2 кв.м., ІІ веранда 5,8 кв.м., Ж-1 гараж, Г-1 літня кухня, Е-1 вбиральня, № 1, 2, 3, 4, 10 огорожі, № 7 водопровід, ІІ тротуар - підлягають задоволенню.

Після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою та просвоєння нової адреси ділянці з нерухомим майном, яке належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та знаходиться за адресою за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до наступного.

Згідно з частинами першою, третьою та четвертою статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частина четверта статті 120 ЗК України передбачає, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки. Правові висновки щодо схожого кола правовідносин викладено в Постанові Верховного Суду від 19.06.2019 справа № 750/2807/15ц, Постанові Верховного Суду від 03.04.2019 справа № 444/1113/14; Постанові Верховного Суду від 23.12.2019 справа № 289/1401/15-ц.

При розділі земельної ділянки необхідно дотримувати вимоги ДБНБ.В.2.2-12:2019 п.6.1.41 «для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше 1.0 м». Фактично виділ земельної ділянки в натурі має бути виконаний за участю місцевих органів влади, управлінням земельних ресурсів, управлінням архітектури і управлінням комунального господарства залежно від наявності у власників документів на володіння землею.

Згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст.103-104 ЦПК України суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, однак сторонами не було заявлено клопотання про призначення та проведення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки для вирішення питання про встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою та для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд самостійно не в змозі встановити такий порядок без наявності варіантів такого виділу зроблених експертами у цій галузі.

У відповідності до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності.

На теперішній час, порядок набуття та реалізації громадянами прав на землю регулюється розділом IV ЗК України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 ЗК України).

Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів того, що сторони в установленому законом порядку зверталися до уповноважених органів щодо набуття права власності чи користування спірною земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , як речовим правом, матеріали справи не містять.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (ч. 4 ст. 88 ЗК України).

Враховуючи це, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постанові від 30.01.2019 року у справі № 635/4807/15-ц прийшов до висновку, що загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності житловий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в їх користуванні, до її приватизації або за договором оренди.

Як далі вказує Верховний Суд, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними.

Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Встановлюючи порядок користування земельною ділянкою, суд лише визначає умови, на яких співвласники її використовуватимуть з метою забезпечення ефективної реалізації ними своїх прав щодо користування майном. Будь-яких питань, пов`язаних із розпорядженням земельною ділянкою чи з правом власності на неї, суд у такій справі не вирішує.

Враховуючи вказане, та те, що суду не надано жодного висновку судової будівельно-технічної експертизи про технічну можливість встановлення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , а тому встановити порядок користування земельною ділянкою з метою забезпечення ефективної реалізації сторонами своїх прав щодо користування належним їм майном, а саме житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, суд немає змоги, таким чином в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Кабінетом Міністрів України 06.06.2018, адреса об`єкта нерухомого майна - ідентифікатор об`єкта нерухомого майна, який складається з назви адміністративно-територіальної одиниці (Автономна Республіка Крим, область, м. Київ та Севастополь), району, населеного пункту або селищної чи сільської ради, іменованого об`єкта (у разі наявності), назви вулиці (проспекту, бульвару, площі, провулку тощо), номера об`єкта нерухомого майна (будинку, будівлі, споруди тощо), номера корпусу та/або номера окремої частини об`єкта нерухомого майна (квартири, приміщення тощо).

Так, 01 липня 2019 року набрав чинності Тимчасовий порядок реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 367 від 27.03.2019 року «Деякі питання дерегуляції господарської діяльності».

Відповідно до п. 6 Тимчасового порядку рішення про присвоєння або зміну адреси об`єкта будівництва, об`єкта нерухомого майна приймає уповноважений орган містобудування та архітектури.

Уповноваженим органом з присвоєння адреси може бути: виконавчий орган сільської, селищної, міської ради-якщо об`єкт розташований у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради; районні в м. Києві державні адміністрації - якщо об`єкт розташований у межах території, на яку поширюються повноваження районної у м. Києві державної адміністрації; місцева державна адміністрація - якщо об`єкт розташований у межах території, на яку не поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради або районних у м. Києві державних адміністрацій.

Відповідно до п. 19 Тимчасового порядку підставою для зміни адреси об`єкта нерухомого майна з 01.07.2019 року є, в тому числі, об`єднання, поділ об`єкта нерухомого майна, виділення частки з об`єкта нерухомого майна.

Згідно з п. 22 Тимчасового порядку документи для зміни адреси об`єкта нерухомого майна подаються власником (співвласником) (далі - заявник) об`єкта нерухомого майна (його представником) відповідно до частини першої та абзацу другого частини четвертої статті 9 Закону України «Про адміністративні послуги».

Власнику необхідно звернутись до органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням цього майна із заявою про присвоєння об`єкту нерухомості, який виник в результаті виділу, поштової адреси. Порядок та перелік документів необхідних для присвоєння об`єктам нерухомості поштової адреси встановлюється рішенням органу місцевого самоврядування.

Тому присвоєння нової адреси даній земельній ділянці не входить до компетенції суду і вцій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем-1, за наявності законних на те підстав, беручи наявність відповідні положення Цивільного кодексу України, а також враховуючи при цьому те, що часткове задоволення позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

6. Судові витрати.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги представника ОСОБА_1 в інтересах позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Кам`янської міської ради, ОСОБА_4 , Кам`янської міської ради «про виділ частини житлового будинку в натурі і встановлення порядку користування земельною ділянкою» - задовольнити частково.

Виділити в натурі частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами як окремий об`єкт нерухомості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках відповідно по 1/2 частині кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності та перебуває в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме: квартира АДРЕСА_2 , що складається з приміщень 3.1. кухня 6,4 кв.м., 3.2. кімната 8,1 кв.м., 3.3. кімната 19,9 кв.м., 3.4. кімната 5,2 кв.м., ІІ веранда 5,8 кв.м., Ж-1 гараж, Г-1 літня кухня, Е-1 вбиральня, № 1, 2, 3, 4, 10 огорожі, № 7 водопровід, ІІ тротуар.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Повний текст рішення був складений у строк передбачений ч. 6 ст. 259 ЦПК України, 24.10.2022 року.

Сторони по справі:

позивачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_8 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивачів:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса листування: АДРЕСА_9 за довіреністю від ОСОБА_2 від 21.04.2020 року зареєстрованої в реєстрі за № 1057, та від ОСОБА_3 від 05.12.2020 року зареєстрованої в реєстрі за № 659.

Відповідачі:

ОСОБА_4 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ;

Кам`янська міська рада, юридична адреса: 51900, місто Кам`янське Дніпропетровської області, майдан П.Калнишевського, 2;

Повний текст рішення складений 18.10.2022 року.

Суддя Івченко Т. П.