КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/2522/22
УХВАЛА

15.07.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого судді Калініченко Л.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії, в якій заявниця просить суд вжити заходи забезпечення майбутнього позову шляхом встановлення заборони керівництву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» здійснювати дії з відключення від електроенергії квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 стверджує, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Співвласники зазначеного будинку створили ОСББ «Люстдорф 139/1» з метою сприяння використання та управління вказаним будинком.

Надалі, 29.03.2022 року без будь-якого попереднього попередження з боку ОСББ» Люстдорф 139/1» було здійснено відключення належної заявниці квартири від водопостачання, з підстав наявності заборгованості, в супереч положенням постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року за №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».

За наслідком вказаних дій з боку ОСББ «Люстдорф 139/1», як стверджує заявниця, вона була вимушена звертатись до деяких органів з відповідними заявами і скаргами з метою поновлення порушених прав, у тому числі до правоохоронних, за наслідком чого відомості про повідомлене нею кримінальне правопорушення були зареєстровані 27.04.2022 року в ЄРДР за №0000317.

На вказані запити, заявницею було отримано також відповідь з Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 30.06.2022 року за №259-к, у відповідності до якої ОСОБА_1 дізналась, що відключення її квартири від водопостачання було здійснено на підставі прийнятого рішення загальних зборів ОСББ «Люстдорф 139/1», оформленого протоколом від 08.06.2021 року.

Вищезазначені підстави зумовлюють звернення ОСОБА_1 , як стверджує остання на звернення до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії з перерахунку нарахованої заборгованості.

Також заявниця впевнена, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» обов`язково вчинить дії з відключення належної їй квартири від електроенергії, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 подано відповідну заяву про забезпечення майбутнього позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Згідно з п.1 ч.1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Як вбачається з заяви, заявник має намір подати до суду позов до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1», місцезнаходженням якого є: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 139/1, за наслідком чого суд доходить до висновку, що справа підсудна Київському районному суду міста Одеси за правилами підсудності визначеними ст 27 ЦПК України, для відповідного майбутнього позову.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Оглянувши вказану заяву, суд встановив, що заява заявника відповідає вимогам, встановленим ст. 151 ЦПК України, підсудна Київському районному суду міста Одеси, а відтак підлягає невідкладному розгляду в судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Отже забезпечуючи позов, суд виходить з тих видів такого забезпечення, які передбаченні чинним процесуальним законодавством у відповідності до ст. 150 ЦПК України.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Також, суд враховує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним в постанові від 13 січня 2020 року по справі №922/2163/17, який є обов`язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України.

В порушенні вищевикладених приписів, заявником не доведено і не підтверджено жодним доказом, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Так, заявницею не надано до заяви жодних доказів на підтвердження того, що з боку ОСББ «Люстдорф 139/1» вчиняються будь-які дії з відключення належної їй квартири від електроенергії, а також не доведено, яким чином заявлений захід забезпечення позову стосується предмету майбутнього позову, який остання має намір подати стосовно незгоди з діями і рішенням ОСББ стосовно відключення належної їй квартири від водопостачання.

Суд зазначає, що заходи забезпечення позову вживаються саме з метою подальшого реального виконання рішення суду за наслідком розгляду відповідного позову та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку його задоволення, ані з метою попередження будь-яких майбутніх спорів та порушення прав та інтересів, що не стосується предмету спору в наявній справі.

Крім того, суд зазначає, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Щодо доводів заявниці у заяві про те, що ефективний засіб повинен передбачати запобіганню порушенню прав або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, суд погоджується, як з нормою права, однак заявником в жодному разі не доведено, в чому полягає ефективність вжиття у заявлений спосіб заходів забезпечення позову та яким чином, він буде слугувати забезпечення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких останній має намір звернутись, приймаючи інформацію про інший предмет спору, відмінний від заходів забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Будь-яких інших об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до пред`явлення позову до суду та розгляду такої справи по суті, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії, необґрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Також судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 149-153, 352, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1» про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.