ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/2950/22
провадження № 6/753/284/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі головуючого судді Каліушка Ф.А., розглянувши без повідомлення (виклику) сторін заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суд м. Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання малолітніх дітей.

Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 14 квітня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 лютого 2022 року і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 227 грн.

У травні 2022 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.

Дослідивши матеріали справи, заяву з доданими до неї документами та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом положень чч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Суд звертає увагу на той факт, що відповідно до частини першої ст. 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про видачу судового наказу розглядається в порядку наказного провадження.

ОСОБА_2 звернулась до суду в порядку наказного провадження, в якому передбачено спрощене судове провадження.

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (частина друга ст. 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі та за правилами наказного провадження стягувач у справі буде позбавлений можливості довести не співмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат. При цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі.

Також враховується, що згідно з ч. 2 ст. 164 ЦПК України в разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки зі змісту норм ЦПК України вбачається, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або отримання копії учасниками справи. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції безпосередньо до Київського апеляційного суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.